Isalo Nemzeti Park
Isalo Nemzeti Park | |
IUCN kategória: II (Nemzeti park) | |
Ország | |
Elhelyezkedése | Toliara Province |
Legközelebbi város | Toliara, Ranohira |
Terület | 815,4 km² |
Alapítás ideje | 1962 [1] |
Felügyelő szervezet | Madagascar National Parks Association (PNM-ANGAP) |
Elhelyezkedése | |
Isalo Nemzeti Park weboldala | |
A Wikimédia Commons tartalmaz Isalo Nemzeti Park témájú médiaállományokat. |
Az Isalo Nemzeti Park Madagaszkár Ihorombe régiójában, a Fianarantsoa tartomány délnyugati sarkában terül el. A legközelebbi város Ranohira, a legközelebbi nagyvárosok Toliara és Ihosy. A területet homokkő borítja, melyet a szél és a víz koptatott, rajta sziklakinövéseket, fennsíkokat, és 200 m mély kanyonokat alakítva. Állandó folyók és számos időszakos vízfolyás szabdalja.[2] Tengerszint feletti magassága 510 és 1268 m között váltakozik.[2]
Története és jelentősége
[szerkesztés]Az Isalo Nemzeti Parkot 1962-ben hozták létre, 1997 óta a Madagascar National Parks Association (Madagaszkári Nemzeti Parkok Egyesülése) irányítja. A területen mindig is a bara etnikai csoport tagjai éltek. A barák egy nomád népcsoport, mely szarvasmarhatartásból (zebu) tartja fenn magát.[3] A területen a barák, sőt a sakalavák egyes ősi temetkezési helyei is megtalálhatók.[4] Isalo főként a száraz lombhullató erdők ökorégióján belül fekszik; ennek az ökorégiónak a természetes növényzete az eredeti kiterjedésének csaknem 40%-ával csökkent.[5] A park területén megtalálható a félpárás erdők ökorégiója is, melyben számos endemikus faj talál otthont, és melyek veszélyeztetett/súlyosan veszélyeztetett státuszt kaptak, mivel természetes élőhelyük kis területre szorult vissza, és ez a terület is nagy mértékben töredezett.[6] A park erdős területeit az endemikus Uapaca bojeri fák (tapia) borítják. Ez egy olyan erdőtípus, melynek területe korlátozott,[6] és csak Madagaszkár központi felföldjein található meg.[7] A legnagyobb területű érintetlen tapia erdők Isalóban találhatók.[6] Számos csaknem endemikus növényfaj található itt, melyek közül 13 faj csak Isalóban él, és 35 olyan ritka faj, mely a parkon kívül csak néhány helyen lelhető fel.[8] A Sarcolaenaceae növénycsalád csak Madagaszkáron honos, két faja, a Sarcolaena isaloensis és a Sarcolaena isaloensis pedig csak az Isalo Nemzeti Parkban található meg.[8] Szokatlan megjelenésű zuzmók is élnek itt, beleértve a Isalonactis madagascariensis típusfaját, melynek egyetlen ismert helye a parkban van.[9]
Klímája
[szerkesztés]Az Isalo Nemzeti Park Madagaszkár száraz nyugati felén terül el a száraz lombhullató erdők zónájában.[2] A terület klímája forró és száraz, két évszakkal: egy hűvösebb szárazabb és egy melegebb nedvesebb évszakkal. Az évszakok 5–7 hónapig tartanak.[2] A hőmérséklet 15˚C - 32˚C között változik, az éves átlaghőmérséklet 21.8 °C , az átlagos csapadék mennyisége 791 mm (Ranohirában).[10] A csapadék mennyisége júniusban a legkevesebb, átlagosan 2 mm.[10] A december-februári hónapok a legnedvesebbek.[10] Az átlagos januári csapadékmennyiség 199 mm,[10] bár a 2018/2019-es nedves évszakban heves esőzések voltak, csak januárban 526 mm eső esett.[11]
Geológiája
[szerkesztés]A park a Morondava-medence déli részén fekszik, legfontosabb geológiai képződményeit az Isalo formációcsoportba sorolják, amely az Isalo-masszívumot alkotja. A formációcsoport vastagsága elérheti a 6000 m-t, triász-korai jura eredetű, és durva szemcsézetű homokkőfonatok alkotják.[12] Az Isalo-masszívumot a szél és a víz koptatta, mély kanyonokat, homokkő boltozatokat, sík tetejű hegyeket, és meredek, szabálytalan oldalú alakzatokat létrehozva, melyeket francia nevük után „runiforme”-nak hívnak.[4]
Turizmus
[szerkesztés]A látogatók csak helyi vezetővel látogathatják a parkot, vezetőt Ranohirában lehet bérelni. A túrák néhány órától akár egy hétig vagy tovább is tarthatnak. A parkban több természetes, fürdésre alkalmas medence található. Kiváló helyek vannak a Benson-kövirigó megfigyelésére. A park számára a fő fenyegetést az illegális bozótégetés jelenti, mellyel a legeltetésre szolgáló területet próbálják növelni.[13]
Faunja
[szerkesztés]Az isalo Nemzeti Parkban 14 különböző emlősfaj él,[13] köztük több makifaj.
- Gyűrűsfarkú maki (Lemur catta)
- Verreaux-szifaka (Propithecus verreauxi)
- Vöröshomlokú maki (Eulemur rufifrons)
- Szürke egérmaki Microcebus murinus)
- Vörösfarkú fürgemaki (Lepilemur ruficaudatus)
- Coquerel-törpemaki (Mirza coquereli)
Több mint 100 madárfaj él a parkban,[14] például a Benson-kövirigó (Monticola sharpei bensoni), a bütykös fényréce (Sarkidiornis melanotos) és a sörényes íbisz (Lophotibis cristata).[13] 24 kétéltűfajt és 47 hüllőfajt figyeltek meg a park területén, köztük számos új, még le nem írt fajt. A park endemikus fajai közé négy kétéltűfaj, a Gephyromantis azzurrae, a Mantella expectata, a Mantidactylus noralottae és a Scaphiophryne gottlebei, valamint egy hüllőfaj, a Trachylepis nancycoutuae tartozik.[2] Érdemes megemlíteni az Acrantophis madagascariensis boafajt, a Duméril-boát (Acrantophis dumerili) és a Boophis albilabris fajt.[13]
Flórája
[szerkesztés]Az Isalo régió növénytani felmérését és gyűjtését Perrier de la Bâthie kezdte 1910-ben. Az általa itt dokumentált 400 faj közül csak 10 nem őshonos növény. A szövetes növények közül a legtöbb (több mint 70%) Madagaszkár endemikus növénye. 13 faj csak Isalóban található meg, és van 35 olyan ritka faj, ami csak néhány más helyen honos.[8]
Néhány, csak a parkban megtalálható növényfaj:
- Cynanchum graminiforme
- Cynanchum rauhianum
- Aloe isaloensis
- Helichrysum neoisalense
- Monotes madagascariensis
- Crotalaria isaloensis
- Kotschya perrieri
- Tephrosia isaloensis
- Radamaea latifolia
- Thelethylax isalensis
- Anthospermum longisepalum
- Sarcolaena isaloensis
- Schizolaena isaloensis
Néhány növény egész taxonómiai családja a szigeten endemikus. Néhány példa ezekre: Asteropeiaceae, Sarcolaenaceae és Sphaerosepalaceae.[8] A Sarcolaenaceae növénycsaládból két faj, a Sarcolaena isaloensis és a Schizolaena isaloensis csak a parkban él.[8]
Zuzmók
[szerkesztés]Madagaszkár zuzmóiról nem tudunk sokat, annak ellenére, hogy több mint 500 fajt dokumentáltak.[15] Az ország száraz területein csak kb. 20 faj található. Ezek közül többet Isalóban írtak le,[9] beleértve az endemikus Isalonactis madagascariensis fajt.[9]
Növényzet
[szerkesztés]Isalo legnagyobb része a száraz lombhullató erdők ökorégiójába esik. Ennek az ökorégiónak a természetes növényzete az eredeti kiterjedésének csaknem 40%-ával csökkent.[5] A park területén megtalálható a félpárás erdők ökorégiója is, melyben számos endemikus faj talál otthont, és melyek veszélyeztetett/súlyosan veszélyeztetett státuszt kaptak, mivel természetes élőhelyük kis területre szorult vissza, és ez a terület is nagy mértékben töredezett.[6] Az Isalo Nemzeti Parkban hat fő természetes élőhelytípus található.[16]
Szklerofil erdők
[szerkesztés]A park szklerofil (kemény levelű, szárazsághoz alkalmazkodott) erdeit az endemikus Uapaca bojeri dominálja. Ez a típusú erdő csak Madagaszkár középső fennsíkjain honos.[6][7] A legnagyobb területű érintetlen tapia erdök Isalóban találhatók.[6] Ezek az erdők alkalmazkodtak a rendszeres égetéshez, jellemzőjük a viszonylag nyitott lombkorona, melyet tapia fák dominlnak, de más fafajták is találhatók bennük (Euphorbiaceae vagy az endemikus Sarcolaenaceae). A bozótos réteg fő alkotónövényei az Asteraceae, a Rubiaceae és a Leguminosae családba tartoznak, az aljnövényzetet fűfélék alkotják.[16] Ebben az élőhelytípusban endemikus Kalanchoe és Aloe fajok nőnek.[6]
Örökzöld párás erdők
[szerkesztés]Ezek az erdők párás élőhelyek, például patakpartok, vagy mély szurdokok környékén alakultak ki. A mély kanyonokban élő erdőkben többféle pálmafaj él: Ravenea és Dypsis fajok, Breonadia salicina, Weinmannia, Voacanga és Dracaena fajok.[16] Ezekben a párás élőhelyekben mostanában a betelepített fajok dominálnak, például a Melia azedarach, a Mangifera indica vagy az Eugenia fajok.[16]
Pandanus bozótosok
[szerkesztés]A Pandanus bozótosok, melyekben főként a Pandanus pulcher fordul elő, a sekélyebb völgyekben vagy kisebb vízfolyások mentén alakultak ki, vagy olyan helyeken, ahol az erdő lepusztult vagy gyakran leégetik.[16]
Szárazságtűrő (xerofita) növényzet
[szerkesztés]Ez az élőhely száraz, sziklás területeket, meredek sziklafalakat, hegygerinceket jelent. Bár a növényzet ritka, számos endemikus faj található benne, például a Pachypodium rosulatum var. gracilius, és az Aloe isaloensis.[16]
Másodlagos cserjések
[szerkesztés]A másodlagos cserjések ott alakultak ki, ahol az Isalo-masszívum lejtői elérik a mezőket és a legelőket. A leggyakoribb fajok:[16] Mimosa latispinosa, Vangueria madagascariensis, Maesa lanceolata, Aphloia theaeformis, Crotalaria fajok és az indiai tamarindusz (Tamarindus indica).
Rétek
[szerkesztés]Az őshonos rétek, melyek korábban valószínűleg csak kisebb foltokat alkottak, valószínűleg az intenzív égetés következtében kiterjedtek, és most szarvasmarha-legeltetésre szolgálnak. A rétek (melyeket pszeudo-sztyeppének is neveznek) már mindenhol megtalálhatók Isalo területén, fő növényfajai az Aristida similis és a Aristida rufescens[6] valamint Trachypogon és Heteropogon fajok. A gyakori égetés fenntartja a réteket és megakadályozza a fák visszanövését.[16]
Galéria
[szerkesztés]-
Az Isalo Nemzeti Park bejárata
-
Verreaux-szifaka az Isalo Nemzeti Parkban
-
Vöröshomlokú maki az Isalo Nemzeti Parkban
-
Pachypodium rosulatum a parkban
-
Virágzó Pachypodium rosulatum
-
Vízesés
-
Kanyon
-
Buja és száraz táj
-
Lekopott sziklaformációk
-
Állókövek az Isalo Nemzeti Parkban
-
Zuzmók
-
Zuzmók, Dermatiscum thunbergii
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Madagasikara National Parks (2014). "Madagascar National Parks". Parcs-madagascar.com. Archived from the original on 1 March 2014. Retrieved 13 September 2014.
- ↑ a b c d e (2018) „The herpetofauna (Amphibia, Crocodylia, Squamata, Testudines) of the Isalo Massif, Southwest Madagascar: combining morphological, molecular and museum data”. Salamandra 54 (3), 178–20. o. [2019. március 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2020. március 25.)
- ↑ Madagascar, 9th, The Globe Pequot Press, 113–115. o. (2007). ISBN 978-1-84162-197-5
- ↑ a b Schuurman, D., N. Ravelojaona. 2013. Madagascar, 4th Ed. Globetrotter Travel Guide. New Holland Publishers
- ↑ a b (2015) „Dry forests in Madagascar: neglected and under pressure”. International Forestry Review 17 (2), 126–147. o. DOI:10.1505/146554815815834822.
- ↑ a b c d e f g h Southern Africa: Central Madagascar | Ecoregions | WWF
- ↑ a b (2012) „Ibity Mountain, Madagascar: Background and Perspectives for Ecological Restoration”. Ecological Restoration 30, 12–15. o. DOI:10.3368/er.30.1.12.
- ↑ a b c d e Goodman,S.M., Raherilalao, M. J. & Wohlhauser, S. (eds.). 2018. Les aires protégées terrestres de Madagascar : Leur histoire, description et biote / The terrestrial protected areas of Madagascar: Their history, description, and biota. Association Vahatra, Antananarivo.
- ↑ a b c (2014) „Isalonactis, a new genus of Roccellaceae (Arthoniales), from southern Madagascar”. Lichenologist 46 (2), 159–167. o. DOI:10.1017/S002428291300090X.
- ↑ a b c d https://en.climate-data.org/africa/madagascar/ranohira/ranohira-223756/
- ↑ World Weather Online
- ↑ (1998) „Depositional history and stratigraphical evolution of the Sakamena group (Middle Karoo Supergroup) in the southern Morondava Basin, Madagascar”. Journal of African Earth Sciences 27 (3–4), 461–479. o. DOI:10.1016/S0899-5362(98)00073-6.
- ↑ a b c d Isalo (french nyelven). Madagascar National Parks. [2012. április 5-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. december 7.)
- ↑ eBird. [2019. július 2-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2020. március 25.)
- ↑ (2016) „Preliminary checklist of the lichens of Madagascar, with two new thelotremoid Graphidaceae and 131 new records”. Willdenowia 46 (3), 349–366. o. DOI:10.3372/wi.46.46304.
- ↑ a b c d e f g h Vegetation of southern part of the Isalo Sandstone Massif (Central Madagascar, Africa) – differentiation and threats, Sandstone Landscapes. DOI: 10.6084/m9.figshare.92596 (2012)
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben az Isalo National Park című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.