Dana Němcová
Dana Němcová | |
česká psychologička, disidentka a politička | |
Dana Němcová v roku 2019 | |
Bývalá poslankyňa Federálneho zhromaždenia (Snemovňa národov) | |
---|---|
V úrade 30. január 1990 – 5. jún 1990 | |
Bývalá poslankyňa Federálneho zhromaždenia (Snemovňa ľudu) | |
V úrade 7. jún 1990 – 4. jún 1992 | |
Biografické údaje | |
Rodné meno | Danuška Valtrová |
Narodenie | 14. január 1934 Most, Česko-Slovensko |
Úmrtie | 11. apríl 2023 (89 rokov) |
Politická strana | Občianske fórum Občianske hnutie |
Alma mater | Filozofická fakulta Karlovej univerzity v Prahe |
Vierovyznanie | Katolícka cirkev Cirkev československá husitská |
Rodina | |
Príbuzní | Milan Hlavsa (zať) Martin Palouš (zať) |
Manžel | |
Deti | Markéta Fialková Jana Hlavsová Pavla Paloušová Veronika Křížová David Němec Ondřej Němec Jakub Němec |
Odkazy | |
Dana Němcová (multimediálne súbory) | |
Dana Němcová (vlastným menom Danuška Němcová,[1] rodená Valtrová;[2] * 14. január 1934, Most – † 11. apríl 2023)[1][3] bola česká psychologička, kritička a disidentka komunistického režimu, jedna z prvých signatárok Charty 77, v ktorej neskôr pôsobila aj ako hovorkyňa a spoluzakladateľka Výboru na obranu nespravodlivo stíhaných. Spolu s manželom Jiřím Němcom patrila k najvýznamnejším odporcom československého komunistického režimu v čase normalizácie.[4]
Po Nežnej revolúcii bola v rokoch 1990 – 1992 poslankyňou Snemovne národov a Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za Občianske fórum, neskôr za Občianske hnutie.
V demokratickom zriadení sa zasadzovala najmä o psychologickú a právnu pomoc utečencom, bola členkou správnej rady Výboru dobrej vôle – Nadácie Oľgy Havlovej (predtým pôsobila aj ako jej predsedníčka). V roku 1998 jej bolo udelené štátne vyznamenanie Medaila Za zásluhy I. stupňa. V roku 2013 dostala osvedčenie o účasti v treťom odboji. Cenu Arnošta Lustiga dostala za rok 2016.[5] Deň pred štátnym sviatkom Deň boja za slobodu a demokraciu 16. novembra 2021 prevzala čestné občianstvo hlavného mesta Prahy. Najvyššie osobné vyznamenanie udeľované hlavným mestom jej v Brožíkovej sále Staromestskej radnice odovzdal námestník pražského primátora Petr Hlubuček. Bola ocenená za mimoriadne činy spojené s osobným hrdinstvom v protikomunistickom odboji.[6]
Životopis
[upraviť | upraviť zdroj]Narodila sa v rodine učiteľa, detstvo prežila postupne v Kladne a Novom Meste nad Metují.[2] V 50. rokoch vyštudovala psychológiu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity.[7] V roku 1979 bola šesť mesiacov väznená v Ruzyni a následne podmienečne odsúdená na dva roky odňatia slobody za podvracanie republiky. Potom, čo nesmela vykonávať psychologickú prax, pracovala ako domovníčka a upratovačka. K ďalšiemu zatknutiu došlo počas tzv. Palachovho týždňa v januári 1989, kedy sa zúčastnila spomienky pri pomníku svätého Václava na Václavskom námestí.[2]
Počas Nežnej revolúcie v novembri 1989 sa stala spoluzakladateľkou Občianskeho fóra.[8] 30. januára 1990 zasadla v rámci procesu kooptácií do Federálneho zhromaždenia do českej časti Snemovne národov (volebný obvod č. 1 – Praha 1, 2, 7) ako poslankyňa bez straníckej príslušnosti, respektíve poslankyňa za Občianske fórum. Po voľbách roku 1990 zasadla do Snemovne ľudu za Občianske fórum. Po rozklade OF prešla v roku 1991 do poslaneckého klubu Občianskeho hnutia.[8] Vo federálnom parlamente zasadala do konca funkčného obdobia, teda do volieb roku 1992.[9][10]
V roku 1990, kedy už žila na dôchodku v Prahe,[11] prijala cenu medzinárodného katolíckeho mierového hnutia Pax Christi. V roku 2000 jej bola udelená Stredoeurópska cena (Middle Europe Price). V rámci imigračnej problematiky zriadila Poradňu pre utečencov a Centrum pre otázky migrácie.[2]
Rodina
[upraviť | upraviť zdroj]V roku 1955 sa vydala za psychológa a katolíckeho intelektuála Jiřího Němca (* 1932 – † 2001), s ktorým mala sedem detí. Jiří Nemec odišiel v roku 1983 pod nátlakom v rámci akcie Asanácie do exilu do Rakúska.[12] Jej synom je fotograf Lidových novín Ondřej Nemec, zaťmi diplomat a pedagóg Martin Palouš a undergroundový hudobník Mejla Hlavsa. Jej dcéra Markéta Fialková a syn Jakub už zomreli.[13]
Filmografia
[upraviť | upraviť zdroj]- O slavnosti a hostech (1965)
Referencie
[upraviť | upraviť zdroj]- ↑ a b HRADILEK, Ludvík. Trestný čin položení květin po dvaceti letech dokonán. Aktuálně.cz (Praha: Economia), 2009-01-16. Dostupné online [cit. 2023-04-11].
- ↑ a b c d Dana Němcová (* 1934 †︎ 2023). Paměť národa (Praha: Post Bellum : Český rozhlas : Ústav pro studium totalitních režimů). Dostupné online [cit. 2023-04-12].
- ↑ iDNES.cz, ČTK. Zemřela disidentka a chartistka Dana Němcová, bylo jí 89 let. iDNES.cz (Praha: MAFRA), 2023-04-11. Dostupné online [cit. 2023-04-11].
- ↑ Dana NĚMCOVÁ (*1934). Tváře vzdoru (Praha: Knihovna Václava Havla). Dostupné online [cit. 2023-04-11].
- ↑ Cenu Arnošta Lustiga obdržela bývalá mluvčí Charty 77 Dana Němcová [online]. Praha: Česká televize, 2017-05-02, [cit. 2023-04-11]. Dostupné online.
- ↑ Disidentka Dana Němcová byla oceněna čestným občanstvím Prahy. Náš region (A 11), 2021-11-17. Dostupné online [cit. 2021-11-20].
- ↑ BEZDÍČKOVÁ, Vladimíra. Zemřela psycholožka a disidentka Dana Němcová. Poslechněte si její rozhlasové vzpomínání [online]. Praha: Český rozhlas, 2023-04-11, [cit. 2023-04-12]. Dostupné online.
- ↑ a b ČTK. Zemřela jedna z nejvýraznějších disidentek Dana Němcová. Bylo jí 89 let. deník.cz (Praha: VLTAVA LABE MEDIA), 2023-04-11. Dostupné online [cit. 2023-04-12].
- ↑ NĚMCOVÁ Dana. In: Federální shromáždění ČSSR 1986 – 1990 [online]. Praha: Poslanecká sněmovna parlamentu ČR, [cit. 2023-04-11]. Dostupné online.
- ↑ NĚMCOVÁ Dana, prom. psych. In: Federální shromáždění ČSFR 1990 – 1992 [online]. Praha: Poslanecká sněmovna parlamentu ČR, [cit. 2023-04-11]. Dostupné online.
- ↑ Němcová Dana. In: Federální shromáždění ČSSR 1986 – 1990 [online]. Praha: Poslanecká sněmovna parlamentu ČR, [cit. 2023-04-11]. Dostupné online.
- ↑ Věčný úsměv Dany Němcové [online]. Praha: Česká televize, [cit. 2023-04-11]. Dostupné online.
- ↑ KRATOCHVÍL, Jakub. Nepřítel je, když jsme ponecháni svému egu napospas. Jablko (Bratislava: Jablko), [2014?]. Dostupné online [cit. 2023-04-12].
Literatúra
[upraviť | upraviť zdroj]- BÁRTA, Jan. Dana Němcová : lidé mého života. 1. vyd. Praha : Portál, 2003. 167 s. ISBN 80-7178-759-0.
- HANUŠ, Jiří. Malý slovník osobností českého katolicismu 20. století s antologií textů. 1. vyd. Brno : Centrum pro studium demokracie a kultury, 2005. 307 s. ISBN 80-7325-029-2.
Iné projekty
[upraviť | upraviť zdroj]Commons ponúka multimediálne súbory na tému Dana Němcová
Externé odkazy
[upraviť | upraviť zdroj]- Dana Němcová – profil na webe projektu Paměť národa
- Dana Němcová – rozhovor na webe českého Ústavu pre štúdium totalitných režimov
- Dana Němcová v Česko-Slovenskej filmovej databáze
- Věčný úsměv Dany Němcové – dokument Českej televízie (2022)
- Na našich chudých se bohatí nezviditelní – rozhovor v časopise Katolický týdeník 51/2004
- Aspoň na Štědrý den estébáci neprudili – rozhovor v časopise Katolický týdeník 51/2013
- Nepřítel je, když jsme ponecháni svému egu napospas – rozhovor v časopise Jablko (2014)
Zdroj
[upraviť | upraviť zdroj]Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Dana Němcová na českej Wikipédii.
- Narodenia 14. januára
- Narodenia v 1934
- Úmrtia 11. apríla
- Úmrtia v 2023
- Osobnosti z Mostu
- Českí psychológovia
- Signatári Charty 77
- Hovorcovia Charty 77
- Členovia VONS
- Českí politici
- Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
- Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
- Nositelia Medaily Za zásluhy (Česko)
- Absolventi Filozofickej fakulty Karlovej univerzity