Bajka
Bajka je posebna književna vrsta, koja može biti narodna, usmena tvorevina ili autorska, umetnička.[1]Naziv bajka dolazi od reči bajati - čarati, lečiti boljku tajanstvenim rečima.[2] U većini bajki između prirodnog i natprirodnog, stvarnog i izmišljenog nema pravih suprotnosti, odnosno prelaz iz različitih svetova za junaka je bezbolan i lako ostvarljiv. Likovi su ustaljeni, tipski. Prisutni su karakteristični rodbinski odnosi, poput odnosa maćehe i pastorke ili nekoliko braće, pri čemu je najmlađi obično nosilac radnje. Među likovima se, osim porodičnih, pojavljuju i likovi koji su nosioci nekog društvenog statusa, poput kraljeva, prinčeva, princeza ili slugu. Natprirodna dešavanja u bajkama igraju važnu ulogu. Junak bajke živi okružen čarolijama dobrih vila i zlih veštica, patuljaka ili džinova, zmajeva, aždaja i zahvalnih životinja.
Glavni junak bajke je nosilac pozitivnih osobina i najčešće ruši neki tabu ili zabranu. Radnja bajke se zasniva na vraćanju ravnoteže koja je na početku bajke poremećena. U bajci se često prelaze velika prostranstva da bi se zadatak ostvario. Bajke najčešće imaju srećne završetke, jer pravda na kraju trijumfuje. Za razliku od mitova i legendi, bajka se ne prenosi kao verodostojna povest. Ona se kazuje kao izmišljena priča, u kojoj nema podataka o vremenu i mestu zbivanja. Tako ona obično počinje sa Bio jednom, Bio jednom jedan car. Junak bajke je bezimen, kao i zemlja u koju stupa. Otud se bajka lako prenosi sa pokolenja na pokolenje, od jednog naroda drugome, putujući, kao i njeni junaci preko sedam voda i sedam gora. Sistemsko zapisivanje i izdavanje bajki započinje u Evropi krajem XVII veka. Od tada su i neki pisci, ugledajući se na stil usmene bajke, počeli da pišu slične maštovite priče, namenjene prvenstveno deci.[3]
Elementi bajke su utkani i u srednjovekovne viteške romane i u renesansne epove, kakav je Aristov "Besni Rolando", jedna od italijanskih parodija starog francuskog junačkog speva "Ep o Rolandu". Izloženost raznim čarolijama bajoslovnog sveta bila je izražena već u antičkom romanu, kakv je Apulejov "Zlatni magarac". Tradiciji takvog romana kao što je "Etiopika" od Heliodora pripadaju i razne ljubavne povesti koje se završavaju venčanjem zaljubljenih posle niza čudesno savladanih prepreka. Primećeno je da se u tu shemu dobro uklapaju i rani srpski romani iz pera Milovana Vidakovića.
U svetu su najslavnije bajke braće Grim, Šarla Peroa, Hansa Kristijana Andersena i Oskara Vajlda. Srpske narodne bajke je sakupio Vuk Stefanović Karadžić.
Definicija
[uredi | uredi izvor]Iako je bajka poseban žanr u većoj kategoriji narodnih priča, definicija koja označava delo kao bajku izvor je značajnog spora.[4] Sam izraz potiče od prevoda Madam Dolnojevog naziva Conte de fées, prvi put upotrebljenog u njenoj zbirci 1697.[5] Svakodnevni govor povezuje bajke sa pričama o zverima i drugim narodnim pričama. Naučnici se razlikuju u pogledu stepena do kojeg bi trebalo uzeti u obzir prisustvo vila i/ili sličnih mitskih bića (npr. vilenjaka, goblina, trolova, divova, ogromnih čudovišta ili sirena) kao diferencijator. Vladimir Prop je u svojoj Morfologiji narodne priče kritikovao uobičajeno pravljenje razlike između „bajki“ i „priča o životinjama“ na bazi toga što mnoge priče sadrže pored elemenata fantastike i životinje.[6] Uprkos toga, za odabir dela za svoju analizu, Prop je koristio sve ruske narodne priče klasifikovane kao folklorne, Arn–Tompson–Aterov indeks 300–749, - u sistemu katalogizacije koji je napravio takvu razliku - da bi se dobio jasan skup priča.[7] Njegova sopstvena analiza identifikovala je bajke po elementima zapleta, ali to je samo isto tako bilo kritikovano, jer se analiza ne može lako pozabaviti pričama koje ne uključuju traganje, a štaviše, isti elementi zapleta nalaze se i radovima koji nisu bajke.[8]
Da su me pitali, šta je bajka? Trebalo bi da odgovorim, pročitajte Undine: to je bajka ... od svih bajki koje znam, mislim da je Undine najlepša.
— Džordž Makdonald, The Fantastic Imagination
Kao što Stit Tompson ističe, čini se da su životinje koje govore i prisustvo magije uobičajenije u bajci nego same vile.[9] Međutim, puko prisustvo životinja koje govore ne čini priču bajkom, posebno kada je životinja očigledno maska na ljudskom licu, kao u basnama.[10]
U svom eseju „O bajkovitim pričama”, Dž. R. R. Tolkin se složio sa isključenjem „vila” iz definicije, definišući bajke kao priče o avanturama čoveka u Vilinskoj zemlji, zemlji vila, prinčeva i princeza iz bajki, patuljaka, vilenjaka, i ne samo drugih magičnih vrste, već i mnoga druga čuda.[11] Međutim, isti esej isključuje priče koje se često smatraju bajkama, navodeći kao primer Majmunovo srce, koje je Endru Lang uvrstio u Jorgovansku knjigu vila.[10]
Steven Svon Džouns je identifikovao prisustvo magije kao osobinu po kojoj se bajke mogu razlikovati od drugih vrsta narodnih priča.[12] Dejvidson i Čodri identifikuju „transformaciju“ kao ključnu karakteristiku žanra.[13] Sa psihološkog gledišta, Žan Širijak je u ovim narativima zagovarao neophodnost fantastičnog.[14]
U pogledu estetskih vrednosti, Italo Kalvino je naveo bajku kao najbolji primer „brzine” u književnosti, zbog ekonomičnosti i jezgrovitosti priča.[15]
Istorija žanra
[uredi | uredi izvor]Koreni žanra potiču od različitih usmenih priča koje su deo nasleđa evropske kulture. Žanr su prvi obeležili renesansni pisci, poput Đovanija Frančeska Straparole i Đanbatiste Basila, a stabilizovan je kroz dela kasnijih kolekcionara, poput Šarla Peroa i braće Grim.[16] U ovoj evoluciji, ime je nastalo kada su précieuses počeli da sa pisanjem književnih priča; Madam Dolnoj je izmislila izraz Kont de fe, ili bajka, krajem 17. veka.[17]
Pre definisanja žanra fantazije, mnoga dela koja bi se sada klasifikovala kao fantazija nazvana su „bajke“, uključujući Tolkinovog Hobita, Životinjsku farmu Džordža Orvela i Čudesnog čarobnjaka iz Oza L. Franka Bauma.[18] Zaista, Tolkinova knjiga „O bajkovitim pričama” uključuje rasprave o Worldbuildingu i smatra se vitalnim delom kritike fantazije. Iako se fantazija, a posebno podžanr fantazijske bajke, u velikoj meri oslanja na motive fantazije iz bajke,[19] ovi žanrovi se sada smatraju različitim.
Vidi još
[uredi | uredi izvor]Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ Mišić, Milan, ur. (2005). Enciklopedija Britanika. A-B. Beograd: Narodna knjiga : Politika. str. 96. ISBN 86-331-2075-5.
- ^ Pomozite bajkama u učenju jezika
- ^ Teorija književnosti, Tartalja Ivo, 1998
- ^ Heidi Anne Heiner, "What Is a Fairy Tale?
- ^ Windling, Terri (2000). „Les Contes de Fées: The Literary Fairy Tales of France”. Realms of Fantasy. Arhivirano iz originala 2014-03-28. g.
- ^ Propp, str. 5
- ^ Propp, str. 19
- ^ Swann Jones, p. 15.
- ^ Stith Thompson, The Folktale, p. 55, University of California Press, Berkeley Los Angeles London, 1977
- ^ a b Tolkien, str. 15
- ^ Tolkien, str. 10–11
- ^ The Fairy Tale: The Magic Mirror of the Imagination. Routledge. 2002. str. 8..
- ^ A companion to the fairy tale. By Hilda Ellis Davidson, Anna Chaudhri. Boydell & Brewer. 2006. str. 39..
- ^ „Psychoanalysis and Fairy-Tales”. Freudfile.org. Pristupljeno 13. 3. 2013.
- ^ Calvino, Italo (1988). Six Memos for the Next Millennium. Harvard University Press. str. 36–37. ISBN 0-674-81040-6..
- ^ Zipes, The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm, pp. xi–xii
- ^ Zipes, The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm, p. 858.
- ^ Attebery, Brian (22. 11. 1980). The Fantasy Tradition in American Literature. Indiana University Press. str. 83. ISBN 0-253-35665-2. .
- ^ Martin, str. 38–42
Literatura
[uredi | uredi izvor]- Attebery, Brian (22. 11. 1980). The Fantasy Tradition in American Literature. Indiana University Press. str. 83. ISBN 0-253-35665-2.
- Calvino, Italo (1988). Six Memos for the Next Millennium. Harvard University Press. str. 36–37. ISBN 0-674-81040-6.
- Mišić, Milan, ur. (2005). Enciklopedija Britanika. A-B. Beograd: Narodna knjiga : Politika. str. 96. ISBN 86-331-2075-5.
- K.M. Briggs, The Fairies in English Tradition and Literature, University of Chicago Press, London, 1967.
- A.S. Byatt, "Introduction", Maria Tatar, ed. Grimm, Jacob; Grimm, Wilhelm (2004). The Annotated Brothers Grimm. W. W. Norton & Company. ISBN 0-393-05848-4.
- Calvino, Italo (1980). Italian Folktales. Houghton Mifflin Harcourt. ISBN 0-15-645489-0.
- Clute, John; John Grant (1997). The Encyclopedia of Fantasy. New York: St Martin's Press. ISBN 0-312-15897-1.. (Hardcover)
- Degh, Linda (1991). „What Did the Grimm Brothers Give To and Take From the Folk?”. Ur.: McGlathery, James M. The Brothers Grimm and Folktale. University of Illinois Press. str. 66—90. ISBN 9780252061912.
- Drazen, Patrick (2003). Anime Explosion!: The What? Why? & Wow! of Japanese Animation. ISBN 1-880656-72-8.
- García Carcedo, Pilar (2020): Entre brujas y dragones. Travesía comparativa por los cuentos tradicionales del mundo. Madrid: ed. Verbum. (Comparative study in Spanish about Fairy Tales in the world)
- Martin, Philip (2002). The Writer's Guide of Fantasy Literature: From Dragon's Lair to Hero's Quest. Writer Books. ISBN 978-0-87116-195-6.
- Jones, Steven Swann (1995). The Fairy Tale: The Magic Mirror of Imagination. New York: Twayne Publishers. ISBN 0-8057-0950-9.
- Orenstein, Catherine (3. 7. 2002). Little Red Riding Hood Undressed. Basic Books. ISBN 0-465-04125-6.
- Propp, Vladimir; Dundes, Alan; Wagner, Louis A. (2008). Morphology of the Folktale. ISBN 978-0-292-78376-8.
- Tatar, Maria (1987). The Hard Facts of the Grimms' Fairy Tales. Princeton University Press. ISBN 0-691-06722-8.
- J.R.R. Tolkien, "On Fairy-Stories", The Tolkien Reader
- Harry Velten, "The Influences of Charles Perrault's Contes de ma Mère L'oie on German Folklore, Jack Zipes, ed., The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm.
- Zipes, Jack (2001). The Great Fairy Tale Tradition: From Straparola and Basile to the Brothers Grimm. W.W. Norton. ISBN 0-393-97636-X.
- „Kidnapped by Fairies / The Hitch Hiker”. Shakespir. Arhivirano iz originala 08. 09. 2021. g. Pristupljeno 08. 09. 2021.
- Heidi Anne Heiner, "The Quest for the Earliest Fairy Tales: Searching for the Earliest Versions of European Fairy Tales with Commentary on English Translations"
- Heidi Anne Heiner, "Fairy Tale Timeline"
- Vito Carrassi, "Il fairy tale nella tradizione narrativa irlandese: Un itinerario storico e culturale", Adda, Bari 2008; English edition, "The Irish Fairy Tale: A Narrative Tradition from the Middle Ages to Yeats and Stephens", John Cabot University Press/University of Delaware Press, Roma-Lanham 2012.
- Antti Aarne and Stith Thompson: The Types of the Folktale: A Classification and Bibliography (Helsinki, 1961)
- Tatar, Maria. The Annotated Classic Fairy Tales. W.W. Norton & Company. . 2002. ISBN 0-393-05163-3. Nedostaje ili je prazan parametar
|title=
(pomoć) - Thompson, Stith (1977). The Folktale. University of California Press. ISBN 0-520-03537-2.
- d'Huy, Julien (1. 6. 2019). „Folk-Tale Networks: A Statistical Approach to Combinations of Tale Types”. Journal of Ethnology and Folkloristics. 13 (1): 29—49. S2CID 198317250. doi:10.2478/jef-2019-0003
.
- Bortolini, Eugenio; Pagani, Luca; Crema, Enrico R.; Sarno, Stefania; Barbieri, Chiara; Boattini, Alessio; Sazzini, Marco; da Silva, Sara Graça; Martini, Gessica; Metspalu, Mait; Pettener, Davide; Luiselli, Donata; Tehrani, Jamshid J. (22. 8. 2017). „Inferring patterns of folktale diffusion using genomic data”. Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America. 114 (34): 9140—9145. Bibcode:2017PNAS..114.9140B. JSTOR 26487305. PMC 5576778
. PMID 28784786. doi:10.1073/pnas.1614395114
.
- Goldberg, Christine. "Strength in Numbers: The Uses of Comparative Folktale Research". In: Western Folklore 69 (1): 19–34. Accessed September 5, 2021. http://www.jstor.org/stable/25735282.
- Le Marchand, Bérénice Virginie. "Reframing the Early French Fairy Tale: A Selected Bibliography". In: . Marvels & Tales. 19 (1): 86—122. 2005. Nedostaje ili je prazan parametar
|title=
(pomoć). Accessed 7 September 2020. http://www.jstor.org/stable/41388737. - Utley, Francis Lee, Robert Austerlitz, Richard Bauman, Ralph Bolton, Earl W. Count, Alan Dundes, Vincent Erickson, Malcolm F. Farmer, J. L. Fischer, Åke Hultkrantz, David H. Kelley, Philip M. Peek, Graeme Pretty, C. K. Rachlin, and J. Tepper. "The Migration of Folktales: Four Channels to the Americas [and Comments and Reply]." Current Anthropology 15 (1): 5–27. Accessed September 5, 2021. http://www.jstor.org/stable/2740874.
- Benedek Katalin. "Mese és fordítás idegen nyelvről magyarra és magyarról idegenre". In: Aranyhíd. Tanulmányok Keszeg Vilmos tiszteletére. BBTE Magyar Néprajz és Antropológia Intézet; Erdélyi Múzeum-Egyesület; Kriza János Néprajzi Társaság. Aranyhíd: Tanulmányok Keszeg Vilmos tíszteletére. Kriza János Néprajzi Társaság. 2017. str. 1001—1013. ISBN 978-973-8439-92-4.. (In Hungarian) [for collections of Hungarian folktales].
- Windling, Terri (1995). „White as Ricotta, Red as Wine: The Magic Lore of Italy”. Realms of Fantasy. Arhivirano iz originala 10. 2. 2014. g.
Spoljašnje veze
[uredi | uredi izvor]- Once Upon a Time – How Fairy Tales Shape Our Lives, by Jonathan Young, PhD
- Once Upon A Time: Historical and Illustrated Fairy Tales. Special Collections, University of Colorado Boulder
- Fairy tales in Ukrainian