Љубитино
Љубитино Любытино | |
---|---|
Успењска црква | |
Административни подаци | |
Држава | |
Федерални округ | Северозападни |
Област | |
Рејон | Љубитински рејон |
Основан | први помен 1581. |
Варошица од | 1965. |
Стара имена | Прокопјевски Белоје до 1931. |
Становништво | |
Становништво | |
— 2014. | 2.619 |
Географске карактеристике | |
Координате | 58° 48′ 40″ С; 33° 23′ 30″ И / 58.811111° С; 33.391667° И |
Временска зона | UTC+3 |
Остали подаци | |
Поштански број | 174760 |
Позивни број | +7 81668 |
Регистарска ознака | 53 |
ОКАТО код | 49 216 551 |
ОКТМО код | 49 616 428 051 |
Веб-сајт | |
lubitinoadm.ru/ |
Љубитино (рус. Любытино) насељено је место са административним статусом варошице (рус. посёлок городского типа) на северозападу европског дела Руске Федерације. Налази се у северном делу Новгородске области и административно припада Љубитинском рејону чији је уједно и административни центар.
Према проценама националне статистичке службе за 2014. у вароши је живело 2.619 становника.
Географија
[уреди | уреди извор]Варошица Љубитино смештена је у северном делу Новгородске области, у западним деловима Валдајског побрђа. Налази се на десној обали реке Мсте, а кроз насеље протичи у две мање притоке Мсте Белаја и Забитица.
Љубитино је значајан као железничка станица на линији Неболчи—Окуловка.
Историја
[уреди | уреди извор]Према легенди насеље је 947. године основала кнегиња Олга, супруга књаза Игора Рјуриковича. Легенда каже да је кнегиња путујући уз Мсту ка Новгороду делила земљу на „погости“ (имања), а једно од њих је било и доцније насеље Љубитино.
У писаним се пак изворима насеље се први пут помиње у летописима из 1581. као погост Прокопјевски (рус. Прокопьевский) на десној обали Мсте. На левој обали насупрот насеља се налазио засеок Бељски који се помиње још раније, у летопису из 1495. године.
На прелазу из XIX у XX век у насељу је живело 150 људи у 30 кућа, а у исто то време село је било познато као трговиште за стоку, дрво и брашно. Године 1927. успостављен је Бељски рејон, а самим тим село Белоје постаје његовим административним центром. У марту 1931. и село и рејон добијају садашње име.
Статус урбаног насеља типа варошице добија 1965. године.
Демографија
[уреди | уреди извор]Према подацима са пописа становништва 2010. у вароши је живело 3.031 становника, док је према проценама националне статистичке службе за 2014. варошица имала 2.619 становника.[1]
1939. | 1959. | 1970. | 1979. | 1989. | 2002. | 2010. | 2014. |
---|---|---|---|---|---|---|---|
718 | 1,551 | 2,334 | 2,636 | 3,474[2] | 3,300[3] | 3,031[4] | 2,619 |
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Численность населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2014 года Архивирано на сајту Wayback Machine (23. јануар 2022)
- ^ „Всесоюзная перепись населения 1989 г. Численность наличного населения союзных и автономных республик, автономных областей и округов, краёв, областей, районов, городских поселений и сёл-райцентров.”. Всесоюзная перепись населения 1989 года (на језику: руски). Demoscope Weekly. 1989. Приступљено 4. 9. 2012.
- ^ Федеральная служба государственной статистики (21. 5. 2004). „Численность населения России, субъектов Российской Федерации в составе федеральных округов, районов, городских поселений, сельских населённых пунктов – районных центров и сельских населённых пунктов с населением 3 тысячи и более человек”. Всероссийская перепись населения 2002 года (на језику: руски). Федерални завод за статистику. Приступљено 4. 9. 2012.
- ^ Федеральная служба государственной статистики (Федерални завод за статистику) (2011). „Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 (Национални попис становништва 2010, 1. свезак)”. Всероссийская перепись населения 2010 года (Национални попис становништва 2010) (на језику: руски). Федерални завод за статистику. Приступљено 4. 9. 2012.