Јанко Јоловић
јанко јоловић | |
---|---|
Јанко Јоловић | |
Лични подаци | |
Датум рођења | 14. јануар 1897. |
Место рођења | Бандин Оџак, на Гласиначкој висоравни, |
Датум смрти | 11. септембар 1942.45 год.) ( |
Место смрти | Боговићке стене, на Романији, Југославија |
Деловање | |
Члан КПЈ од | 1938. |
Учешће у ратовима | Народноослободилачка борба |
Јанко Јоловић био је романијски првоборац и први председник Среског народноослободилачког одбора у Рогатици.
Биографија
[уреди | уреди извор]Породица и детињство
[уреди | уреди извор]Јанко је рођен 14. јануара 1897. године у Бандином Оџаку на Гласинцу.[1] Потиче из имућне и радне породице. Оженио се након Првог светског рата Љубицом, са којом је имао кћeрку Jeлу и три синa. Неколико чланова породице Јоловић били су у српским добровољачким јединицама у Русији и на Солунском фронту. Јанков старији брат, Миливоје Јоловић, као борац Црвене армије учествовао је у Октобарској револуцији. Након повратка из Русије, 1923. године, покушао је да убеди Јанка да побегну у Русију, где је пролетеријат на власти. Јанко је одбио и остао да се бори за власт радника и сељака у својој земљи.[2]
Јавни и политички рад
[уреди | уреди извор]Јанко се залагао за бескомпромисну борбу против Немаца, за ослобађање и одбрану што више људи, без обзира на њихову веру и нацију.[3]
Наводи се као члан руководства КПЈ и СКОЈ-а у Соколцу - као део органа револуционарног покрета пред оружани устанак.[4] Јанков партијски задатак био је да организује шумске раднике на Романији. Тим поводом код њега је, у више наврата, боравио Хасан Бркић, са којим је договорио организацију Урсових синдиката дрводеља.[2]
За штаб романијске чете, која је имала да протера усташе и жандаре са Романије, изабрани су: Славиша Вајнер Чича (командир чете), Павле Горанин Илија (комесар), Оскар Данон Јово (помоћник командира), Данило Ђокић (помоћник командира), Слободан Принцип, Михаило Обреновић и Брнако Милутиновић "Обрен" (чланови штаба).[2]
Јанко и Чича су у Бандином Оџаку организовали зборове и позивали људе из свих села Гласинаца да се придруже чети. Јанко је посећивао српска, хрватска и муслиманска села, организовао сеоске страже, пописивао добровољце и упућивао их у Чичину чету.[2]
У августу 1941. учествовао је у ослобођењу Сокоца, Власенице и околних места. Септембра исте године, слободна територија простирала се од Романије све до Дрине. Убрзо после тога, на Романији је формиран Окружни комитет КПЈ, чији је Јанко био члан.[2]
Уследило је ослобођење Рогатице. Напад је трајао до 16-23. октобра, када су домородачке и усташке трупе протеране из Рогатице. Одмах по ослобођењу, Јанко је пришао формирању среског НОО, за чијег је председника изабран на предлог Чиче.[2]
Заробљавање и смрт
[уреди | уреди извор]У пролеће, 1942. године, Јанко се са народом из Фоче повукао према Пиви. Међутим, врховни штаб у Врбници донео је одлуку да се све јединице са Романије пробију назад на свој терен и наставе борбу. У пробој су полазиле групе чим су биле спреме за покрет. Јанко је повео већу групу људи са неколико бораца пут Романије. Када су стигли у село Борија, опколили су их четници. Сви борци су се предали да би заштитили народ. Група од петнаестак партизана са Романије спроведена је на стрељање у шуму према Боријима, али се од стрељања одустало у последњем тренутку, па су их у Трнову предали усташким властима. Из Трнова су их усташе спровеле у затвор у Сарајеву. Јанка су усташе ускоро вратиле у Рогатицу, где је затворен у Среском начелништву (месту где је и његов Срески народни одбор). После интервенције народа Рогатице, Јанко је ослобођен из затвора.[2]
Током ноћи 11. септембра, ухваћен је у овчарској колиби на Бандином Оџаку, од стране четника Добрице Ђукића и његове четничке групе. Жену Љубицу четници су израњавали бајонетима, а Јанка су држали везаног за оморику четири дана. Петог дана су га Добрица Ђукић и Душан Вуковић одвели под Романијске стене, и код дубоке јаме (шпиље) зване Звек или Бездан га мучили и живог бацили у шпиљу.[1]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б Трагом наше прошлости: Трагична смрт под Романијом,("Политика", 14.01.1977)
- ^ а б в г д ђ е Саво Преда, Романијски трибун: Сећања на Јанка Јоловића, јул-август 1967.
- ^ Миломир Ђурковић, Прогнонство (гласничке ломаче 3),Штампарија ЋУК, Земун Поље
- ^ Историјски архив Сарајево, група уредника, Сарајево у револуцији, комунистичка партија Југославије у припремама и организацији устанка, НИШП Ослобођење, Сарајево