Sojka obecná
Sojka obecná | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
málo dotčený[1] | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Podkmen | obratlovci (Vertebrata) |
Třída | ptáci (Aves) |
Podtřída | letci (Neognathae) |
Řád | pěvci (Passeriformes) |
Čeleď | krkavcovití (Corvidae) |
Rod | sojka (Garrulus) |
Binomické jméno | |
Garrulus glandarius Linné, 1758 | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Sojka obecná (Garrulus glandarius) je pták velikosti holuba z čeledi krkavcovití. Vyskytuje se v různých regionálních poddruzích, sameček a samička se od sebe příliš neliší.
Taxonomie
[editovat | editovat zdroj]Rozeznává se přibližně 42 poddruhů sojky obecné (kompletní přehled na Biolibu), ve střední Evropě žije poddruh sojka obecná středoevropská (G. g. glandarius). Poddruhy se od sebe mírně liší zbarvením a někdy i velikostí. Např. sojky ze Sibiře (G. g. brandti) jsou velké a nápadně světlé, poddruh z Japonska má tmavé zbarvení, severoafrické sojky (G. g. cervicalis) jsou rezavé s černou čepičkou na hlavě a sojky z Kavkazu, Turecka a Íránu mají světlé zbarvení s černou čepičkou ostře kontrastující s bílými lícemi.
Popis
[editovat | editovat zdroj]- Délka těla: 32–35 cm
- Rozpětí křídel: 52–58 cm
- Hmotnost: 150–180 g
Jedná se o středně velkého ptáka a je to nejpestřejší evropský zástupce čeledi krkavcovitých. Je celkově oranžovohnědá s černým ocasem a zobákem, růžovooranžovými končetinami, hnědýma očima a bílým kostřecem, který je zvlášť nápadný při letu. Na černobílých křídlech má sojka známá modrá pírka s černými příčnými proužky, která sloužila jako častá ozdoba mysliveckých klobouků. Na hlavě má malou chocholku, jejíž pera zpravidla mají černé špičky. Vztyčuje ji při rozčílení. Pod okem směrem k zobáku má černou oválnou skvrnu, připomínající vous. Zbarvení je proměnlivé na základě poddruhů.
Sojka létá těžce, vlnovitě a třepotavě, na zemi poskakuje. Pohlaví se od sebe zbarvením neliší, mladí ptáci jsou tmavší a mají méně výrazná modrá pírka na křídlech.
Hlas
[editovat | editovat zdroj]Jako varování užívá chraptivý pokřik „kšréé“, dále se ozývá mňoukavým „pijé“, které je pro laika k nerozeznání od volání káně lesní nebo svižným „kuit“, podobným hlasu puštíka obecného. Zpěv je tišší, často nečekané zvuky, vrzání, praskání, mečení. Zjara v hejnech zpívají současně.
Rozšíření
[editovat | editovat zdroj]Je to pták rozšířený v celé Evropě, Asii a v severozápadní Africe. Vyskytuje se celoročně ve smíšených, listnatých i jehličnatých lesích, parcích, zahradách, sadech a v poslední době řidčeji i ve městech. Ztrácí svou přirozenou plachost a navštěvuje městské parky a zahrady. Hnízdí do 1400 m n. m., obvykle v korunách stromu.[2]
Výskyt v Česku
[editovat | editovat zdroj]V České republice se sojka obecná vyskytuje v poměrně hojném počtu. V posledních desetiletích se počet volně žijících jedinců mírně zvýšil. V letech 2001–2003 v Česku hnízdilo 170–340 tisíc párů.[3]
Hnízdění
[editovat | editovat zdroj]Hnízdí od konce května do počátku června. V případě ztráty první snůšky hnízdí obvykle během června ještě jednou. Hnízdo z větviček a vystlané mechem nebo trávou si staví na větvích stromů nebo vysokých keřích poměrně nízko nad zemí. V jednodenních intervalech klade samice 5–7 žlutošedých 34×24 mm velkých vajec;[4] druhá snůška párů, které přišly o první, čítá obvykle 3–4 vejce. Inkubační doba trvá zhruba 16–17 dní.
Krmení mláďat se zúčastňují oba rodiče. Mláďata opouštějí hnízdo zhruba ve 21–22 dnech života, ale ještě po dobu 3 týdnů jsou svými rodiči přikrmována. V přírodě se může sojka obecná dožít i více než 15 let.
Potrava
[editovat | editovat zdroj]Potravu si vyhledává jak na stromech, tak na zemi. Živí se především rostlinnou stravou, zvláště pak žaludy a bukvicemi, které si uschovává do svých skrýší na zimní období, ale též lískovými ořechy, obilím, různými bobulemi a semeny, ostružinami, jeřabinami aj. Živočišnou stravu tvoří především větší bezobratlí (hmyz, jeho larvy, červi, plži, slimáci), částečně i malí obratlovci jako ptačí mláďata a vejce, myši, různí plazi, např. ještěrky nebo malí nejedovatí hadi a také mršiny. Role sojky při plenění hnízd jiných ptáků bývá většinou zveličována.[5] Nevyhledává je instinktivně.[6]
Predátoři
[editovat | editovat zdroj]Stává se častou kořistí větších dravých ptáků např. jestřábů lesních, sokolů stěhovavých a puštíků obecných. Její hnízdo mohou vyloupit například kuny a kočky.[6].
Lov sojek jako škodné
[editovat | editovat zdroj]V minulosti byla na českém území běžně lovena jako údajný škůdce drobného ptactva a někdy i pojídána, jak o tom svědčí i lidová písnička Chytil táta sojku.[7] Z této doby pochází i zvyk zdobení mysliveckých klobouků sojčím pírkem. Nyní je celoročně hájená.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byly použity překlady textů z článků Eurasian Jay na anglické Wikipedii a Sójka na polské Wikipedii.
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2021.3. 9. prosince 2021. Dostupné online. [cit. 2021-12-27].
- ↑ Mladá fronta Dnes, 24. července 2008.
- ↑ Šťastný, K., Bejček, V., Hudec, K., 2006: Atlas hnízdního rozšíření ptáků v České republice, Praha, Aventinum.
- ↑ Dungel - Hudec, Atlas ptáků, str. 214.
- ↑ Bezzel
- ↑ a b http://animaldiversity.ummz.umich.edu/accounts/Garrulus_glandarius/
- ↑ Komárek, S., 2007: Ptáci v Čechách v letech 1360–1890 aneb tajemství rytíře von Sacher-Masocha. Praha, Academia; s. 136.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Bezzel, E. (2007): Ptáci. Rebo Productions. ISBN 978-80-7234-292-1
- Dungel - Hudec, Atlas ptáků České a Slovenské republiky. Academia 2001.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu sojka obecná na Wikimedia Commons
Galerie sojka obecná na Wikimedia Commons
Slovníkové heslo sojka obecná ve Wikislovníku
- www.priroda.cz
- Biolib