Гнатюк Володимир Михайлович
Гнатюк Володимир Михайлович | |
---|---|
Народився | 9 травня 1871 с. Велеснів, Королівство Галичини та Володимирії, Австро-Угорська імперія |
Помер | 6 жовтня 1926 (55 років) Львів, Польська республіка |
Поховання | Личаківський цвинтар[1] |
Місце проживання | Львів |
Країна | |
Національність | українець |
Діяльність | антрополог, мовознавець, журналіст, фольклорист, етнолог, письменник, перекладач |
Alma mater | Львівський університет |
Галузь | етнографія, фольклористика, мовознавство, літературознавство |
Заклад | Петербурзька академія наук Наукове товариство імені Шевченка |
Науковий керівник | Грушевський Михайло Сергійович і Колесса Олександр Михайлович |
Членство | НАН України Петербурзька академія наук Наукове товариство імені Шевченка |
Відомий завдяки: | етнографічні праці |
Нагороди | Премія Російської Академії Наук імені О. Котляревського |
Володи́мир Миха́йлович Гнатю́к (9 травня 1871, Велеснів, тепер Монастириського району Тернопільської області — 6 жовтня 1926, Львів) — український етнограф, фольклорист, мовознавець, літературознавець, мистецтвознавець, перекладач та громадський діяч, член-кореспондент Петербурзької АН (1902), академік АН України (1924), член Чеського наукового товариства (1905), Празької та Віденської Академії наук.
Від 1899 р. — секретар НТШ. Від 1909 р. — член-кореспондент Російської академії наук. Від 1916 р. — голова Етнографічної комісії НТШ. Від 1924 р. — член ВУАН
Редактор видань НТШ (близько 60 томів Етнографічного Збірника та Матеріалів для української етнології) й Літературно-Наукового Вістника. Директор Української видавничої спілки.
Життєпис
Володимир Гнатюк народився на Галичині 9 травня 1871 року в селі Велеснів, нині це Монастириський район Тернопільської області[2].
Навчався у сільській 1-класовій школі, з осені 1883 р. у міській школі, у гімназіях: василіянській[3] — у Бучачі (з 1885 р.) та Станіславі (нині Івано-Франківськ; закінчив 1894 р.). Перед вступом до Станіславської гімназії за порадою пароха села Гри́горова отця Я. Бачинського звернувся до єпископа Юліана Пелеша, щоб той допоміг йому добратись до Колегії св. Атанасія у Римі, бо хотів стати місіонером та подорожувати. Вакантне місце отримав інший (болгарин).[3]
Під час навчання в цісарсько-королівській гімназії в Станиславові друкувався у бережанській газеті Л. Джулинського «Посланникъ», де була надрукована його перша стаття «Рукомиш». Вислав до москвофільської львівської газети «Новый Галичанинъ» (редактор П. Полянський) чималу збірку записаних народних пісень, коли чекав на рішення з Риму. Декілька з них були надруковані, решта зникли. Приїхавши на студії до Львова, передав Іванові Франку не менше 500 народних віршів, прози, які той передав секретареві «Товариства Людознавчого» А. Стрілецькому[4] для друку в журналі «Люд». Збірку не надрукували, вона пропала.[3]
1894 р. вступив до філософського факультету Львівського університету (слов'янська філологія, вивчав українську мову, літературу;[3] студіював у Михайла Грушевського й Олександра Колесси).
Після його закінчення — вчений секретар НТШ у Львові. На цій посаді залишався до кінця життя.
Помер 6 жовтня 1926 у Львові. Похований на Личаківському кладовищі (поле № 5). Автори надгробного пам'ятника — скульптор Лука Біганич[5], архітектор Володимир Блюсюк[6].
Наукова діяльність
В роки навчання почав серйозно студіювати фольклористику та етнографію, саме тоді вийшли його перші праці в часописах «Житє і слово», «Народ» та ін. Всього опубліковано майже 1000 наукових праць.
Студентом І-го курсу філософського факультету Львівського університету зацікавився фольклором лемків південних схилів Карпат.
Першу розвідку «Лірники: Лірницькі пісні, молитви, слова, звістки і т. ін. про лірників повіту Бучацького» надруковано 1896.
У 1897 видав першу книжку шеститомника «Етнографічні матеріали з Угорської Русі». Під керівництвом Івана Франка редагував етнографічний збірник «Матеріали до української етнології». Видав ряд наукових праць про лемків закарпатської смуги, а також югославських русинів-українців:
- «Руські в Бачці» (1898),
- «Русини в Угорщині» (1899),
- «Русини Пряшівської єпархії і їх говори» (1900),
- «Словаки чи русини» (1901).
Редактор творів українських і закордонних письменників, перекладав українською мовою з болгарської, польської, російської, сербської, чеської, шведської та інших літератур.
Зібрані матеріали відзначаються точністю запису і мають велике значення для дальшого вивчення культури і побуту українців, зокрема лемків. Створив регулярну мережу для збору етнографічних та фольклористичних матеріалів. Численні праці з порівняльної етнографії, мовознавства, літературної критики, упорядкування та видання фольклористичних матеріалів.
Більшість народнопісенних зразків (зафіксував понад 1500 текстів) записана Володимиром Гнатюком у селах Косівського, Бучацького, Монастирського, Старосамбірського, Стрийського, Надвірнянського повітів, на Берегівщині, Пряшівщині. Автографи зберігаються в рукописних відділах Інституту мистецтвознавства, фольклористики та етнології ім. М. Т. Рильського НАН України, Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України.
Володимир Гнатюк виділив основні жанрово-тематичні групи фольклорного матеріалу:
|
|
|
У 1895—1903 рр. перебував у народознавчій подорожі на Закарпатті, результатом якої стало видання його шеститомної праці «Етнографічні матеріали з Угорської Русі». Лемківські фольклорні матеріали, записані під час відвідування Гнатюком Пряшівщини в 1896 і 1899 роках, ввійшли до перших трьох томів «Етнографічних матеріалів з Угорської Русі». Це записи передусім народної прози — легенд, казок, анекдотів, народних оповідань, а також пісень. Зокрема, унікальна фіксація пісенного репертуару одного села (140 текстів) — Орябина.
Володимир Гнатюк був досвідченим збирачем та текстологом фольклорно-етнографічних матеріалів. Його науково довершені тексти вирізнялися фактологічною автенти́чністю, високою текстологічною культурою. З найширшого кола текстологічних питань, що їх ставив і розв'язував Володимир Гнатюк, були такі: атрибуція фольклорного твору, встановлення його приналежності до народної традиції, принципи і засоби філологічної критики фольклорного тексту та його редагування, явища контамінації у фольклорі, джерелознавча база фольклорного тексту, його паралелі й варіанти.
Величезною є епістолярна спадщина вченого. Він активно листувався з Іваном Франком, Борисом Грінченком, Миколою Вороним, Богданом Лепким, Михайлом Павликом, Антіном Крушельницьким, Іваном Нечуєм-Левицьким та ін. За 30 років своєї дослідницької та видавничої діяльності Володимир Гнатюк опублікував близько тисячі різних за жанром праць.
Він був першим, хто вивів українську фольклористику на широкий шлях європейської науки. Іван Франко назвав Володимира Гнатюка «феноменально щасливим збирачем усякого етнографічного матеріалу, якому з наших давніших збирачів, мабуть, не дорівняв ні один». Усе багатство й розмаїття творчої спадщини Володимира Гнатюка й досі, на жаль, не вивчено. Нині нам випадає нагода осягнути створений ним золотий фонд не лише української чи слов'янської, а й світової етнології.
Професор Їржі Горак писав, що Володимир Гнатюк поряд з Оскаром Кольбергом та Франтішком Бартошем займає одне з провідних місць в історії слов'янської фольклористики, а його праці за своїм змістом, точністю запису та науковим рівнем мають світове значення.
Праці
Серед праць Гнатюка:
- «Війна і народна поезія» (1917),
- «Гаївки» (1909),
- «Галицько-руські народні легенди» (2 т.; 1902—1903),
- «Гуцули» (1923),
- «Деякі уваги над байкою» (1916),
- «Етнографічні матеріали з Угорської Руси» (т. 1, 2, 4—6; 1897—1911),
- «Коломийки» (3 т.; 1905—1907),
- «Колядки і щедрівки» (1914),
- «Народні байки» (1918),
- «Народні новели» (1917),
- «Народні оповідання про опришків» (1910),
- «Національне відродження австро-угорських українців» (1916),
- «Паленє та купанє відьом на Галичині»,
- «Пісенні новотвори в українсько-руській народній словесності» (1902)
- «Словацький опришок Яношик в народній поезії» (1899)
- «Співаник з Грушова» (1903),
- «Угро-руські духовні вірші» (1902),
- «Українські народні байки» (2 т.; 1916),
- «Українська народна словесність» (1917),
- «Чи закарпатські українці автохтони?» (1922),
- «Як поставав світ: Народні легенди з історії природи й людського побуту» (1926).
- Українські народні байки (звіринний епос). Т. 1-2 / зібрав В. Гнатюк. — Львів: Накладом Наук. т-ва ім. Шевченка, 1916. — 559 с.
Премії
Премія Російської Академії Наук імені О. Котляревського (1913).
Вшанування
- У селі, де народився Володимир Гнатюк, створено етнографічно-меморіальний музей (перший директор — Остап Черемшинський).
- Іменем Володимира Гнатюка названо
- Тернопільський педагогічний університет,
- Бучацьку гімназію,
- вулиці у Львові, Бучачі.
- 2005 року засновано Тернопільську обласну премію імені Гнатюка за збереження та охорону нематеріальної культурної спадщини[7].
- Погруддя перед головним корпусом ТНПУ, пам'ятка монументального мистецтва місцевого значення, охоронний номер № 1690.
Світлини
-
Пам'ятник на могилі Володимира Гнатюка на Личаківському цвинтарі у Львові
Примітки
- ↑ Степанович К. Л. Личаківський некрополь — 2006. — С. 157. — ISBN 978-966-8955-00-5
- ↑ Діячі науки і культури України : нариси життя та діяльності. Київ: Книги - ХХІ. 2007. с. 105. ISBN 978-966-8653-95-7.
- ↑ а б в г Романенчук Б. Володимир Гнатюк, 1871—1926… — С. 129.
- ↑ так в книзі
- ↑ Відомі поховання / Личаківський некрополь. Архів оригіналу за 14 вересня 2014. Процитовано 19 травня 2014.
- ↑ Спадщина, яка надихає митців. Архів оригіналу за 9 квітня 2014. Процитовано 28 жовтня 2015.
- ↑ (укр.)Постанова Кабінет Міністрів України «Про заснування премії імені В. М. Гнатюка за збереження та охорону нематеріальної культурної спадщини» № 841 (від 31 серпня 2005 р.) [Архівовано 1 вересня 2018 у Wayback Machine.]
Джерела
- Володимир Гнатюк. Документи і матеріали (1871—1989). — Львів, 1989.
- Женецький Степан. Юґославські українці про В. Гнатюка // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 145–146.
- Література до знаменних і пам'ятних дат Тернопільщини на 1996 рік: Бібліографічний список. — Т., 1995.
- Мушинка Микола. Володимир Гнатюк: Життя та його діяльність у галузі фольклористики, літературознавства та мовознавства. — Париж — Нью-Йорк — Сидней — Торонто : Наукове Товариство ім. Шевченка, 1987. 332 с. (Праці філологічної секції, т. 207)
- Романенчук Богдан. Володимир Гнатюк, 1871—1926 // Бучач і Бучаччина. Історично-мемуарний збірник / ред. колегія Михайло Островерха та інші. — Ню Йорк — Лондон — Париж — Сидней — Торонто : НТШ, Український архів, 1972. — Т. XXVII. — С. 128–144.
- Скрипник П. І. Гнатюк Володимир Михайлович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 127. — ISBN 966-00-0405-2.
- Історія української бібліотечної справи в іменах (кінець ХІХ ст. — 1941 р.): матеріали до біобібліографічного словника / авт.-уклад. Л. В. Гарбар ; відп. ред. Л. А. Дубровіна ; НАН України, Нац. б-ка України ім. В. І. Вернадського, Ін-т рукопису. — К.: НБУВ, 2017. — С. 100. http://irbis-nbuv.gov.ua/everlib/item/er-0002146
- Черемшинський Остап. Гнатюк Володимир Михайлович // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2004. — Т. 1 : А — Й. — С. 367. — ISBN 966-528-197-6.
- Матеріали до української етнології. Т. 12 : Гаївки / зібрав В. Гнатюк ; Етногр. коміс. Наук. Т-ва ім. Шевченка у Львові. — У Львові: З друк. Наук. Т-ва ім. Шевченка під зарядом К. Беднарського, 1909. — 267 с.
Посилання
- Гнатюк Володимир Михайлович // Українська музична енциклопедія. Т. 1: [А – Д] / Гол. редкол. Г. Скрипник. — Київ : ІМФЕ НАНУ, 2006. — С. 474-475.
- Вибрані праці В. Гнатюка в е-бібліотеці ЧТИВО
- 135 років від дня народження Володимира Гнатюка
- Вірші-присвяти Володимирові Гнатюку
- Молода Лемківщина
- Українці в світі
- Ольга Рутковська (1 листопада 2016). Приворотне чар - зілля української етнології. Жінка-УКРАЇНКА.
|
- Народились 9 травня
- Народились 1871
- Померли 6 жовтня
- Померли 1926
- Поховані на Личаківському цвинтарі
- Члени Національної академії наук України
- Діячі НТШ
- Українські мовознавці
- Українські етнографи
- Українські фольклористи
- Дійсні члени НАН України
- Франко Іван Якович
- Випускники Бучацької василіянської гімназії
- Випускники Станиславівської цісарсько-королівської гімназії
- Випускники філософського факультету Львівського університету
- Уродженці Велеснева
- Члени-кореспонденти Санкт-Петербурзької академії наук
- Науковці Львова
- Померли у Львові
- Люди, на честь яких названі вулиці