Ялмар Сііласвуо
Ялмар Сііласвуо | |
---|---|
фін. Hjalmar Fridolf Siilasvuo | |
Ім'я при народженні | фін. Hjalmar Fridolf Strömberg |
Народився | 18 березня 1892 Гельсінкі, Агентство регіонального управління Південної Фінляндіїd, Фінляндія |
Помер | 11 січня 1947 (54 роки) Оулу, Фінляндія |
Поховання | Oulu Cemeteryd |
Країна | |
Діяльність | політик, військовослужбовець |
Учасник | Перша світова війна, радянсько-фінська війна і Друга світова війна |
Роки активності | з 1918 |
Військове звання | Генерал-лейтенант |
Діти | Ensio Siilasvuod і Rolf Siilasvuod |
Нагороди | |
Ялмар Фрідолф Сііласвуо (фін. Hjalmar Fridolf Siilasvuo; 18 березня 1892, Гельсінкі — 11 січня 1947, Лімінка, провінція Північна Остроботнія) — фінський воєначальник, генерал-лейтенант. Брав участь у Зимовій війні (1939—1940), радянсько-фінській війні (1941—1944) і Лапландській війні.
Ім'я при народженні — Ялмар Фрідолф Стрьомберґ (швед. Hjalmar Fridolf Strömberg).
Народився в родині редактора газети. Вивчав право, потім служив в Міністерстві освіти. Під час Першої світової війни пройшов вишкіл в Німеччині і був офіцером в 27-м фінському єгерському батальйоні, який взяв участь у війні на північному фланзі Східного фронту. Під час Громадянської війни командував батальйоном. У 1934 був призначений командувачем Північнойостерботтенським військовим округом.
Під час Зимової війни керував діями 9-ї піхотної дивізії фінської армії (це з'єднання частіше називали бригадою Сііласвуо) в боях при Суомуссалмі і при Кухмо. Все командування цієї дивізії складалося з ветеранів 27-го фінського єгерського батальйону, а посаду начальника штабу 9-ї піхотної дивізії виконував капітан Армо Марттінен. У битві при Суомуссалмі 9-а піхотна дивізія розбила 163-ю і 44-у стрілецьку дивізію Червоної армії, після чого полковник Сііласвуо отримав звання генерал-майора і був відразу направлений в Кухмо для розгрому 54-ї дивізії РСЧА. У битві при Суомуссалмі було захоплено так багато гармат і мінометів, що при Кухмо Сііласвуо віддав наказ про артилерійську підготовку, в ході якої було випущено 3 200 снарядів, що було розкішшю для фінської армії на північ від Ладоги. Незважаючи на це, 54-а дивізія РСЧА втримала свої позиції на перешийку озера Сауна і перебувала в оточенні, поки її не врятував мирний договір.
Після початку «Війни-продовження» в 1941—1942 роках керував діями III корпусу на Карельському перешийку, який був переданий у підпорядкування німецької армії в Норвегії 15 червня 1941 року. Корпус діяв на Ухтинському і Кестеньгском напрямках. У 1942—1944 роках був головним інспектором військових училищ. У 1944 році знову був призначений командиром III корпусу, розгорнутого на сході Карельського перешийка на Кексгольмському напрямку і обороняв Вуоксинську водну систему від 23-ї армії Ленінградського фронту, що вийшла сюди 20 червня 1944 року.
У зв'язку з підготовкою до виходу Фінляндії з війни з Радянським Союзом в середини 1944 року спецслужби Німеччини планували військовий переворот у Фінляндії і розглядали Сііласвуо як одного з найбільш ймовірних кандидатів на пост нового головнокомандувача фінської армії. Однак після укладення перемир'я з Радянським Союзом в 1944 році Сііласвуо в кінці вересня 1944 був призначений командувачем лапландськими військами, призначеними для ведення військових дій проти розташованих там німецьких військ. Командний пункт Сііласвуо знаходився в Оулу. Лапландські війська почали свій наступ у вересні 1944 року і до 20 листопада разом із Червоною армією вийшли до норвезького кордону.
21 грудня 1944 року Сііласвуо був нагороджений Хрестом Маннергейма. Після закінчення війни в 1944 році прийняв командування 1-ю дивізією і займав цю посаду аж до своєї смерті в 1947 році.
C 1920 року Ялмар був одружений з Саллі Колсін, у них було троє дітей.
Син Ялмара, Енсіо Сііласвуо (1922—2003) був діячем миротворчих сил ООН на Близькому Сході, доктором політичних наук і генералом фінської армії.
- Командор ордена Меча (Швеція)
- Орден Білої троянди
- Орден Хреста Свободи 4-го класу з мечами, 2-го класу, 1-го класу з нагрудною зіркою та великий хрест
- Хрест Маннергейма 2-го класу (21 грудня 1944)
- Пам'ятна медаль Зимової війни
- Пам'ятна медаль Війни-продовження
- Почесний хрест ветерана війни з мечами
- Залізний хрест 2-го і 1-го класу
- Орден Заслуг німецького орла 2-го класу
- Козлов А. И. Финская война. Взгляд «с той стороны». — Рига, 1997.
- Chew A. F. Fighting the Russians in Winter: Three Case Studies. — Diane Publishing Co, 1981. — P. 18. (англ.)
- Engle E., Paananen L. The Winter War: The Soviet Attack on Finland, 1939—1940. — 1992. — P. 95. — ISBN 0-8117-2433-6.
- Штеменко С. М. Генеральный штаб в годы войны. — М.: Воениздат, 1989. — С. 493.
- Залесский К. А. Сийласвуо Ялмар // Кто был кто во Второй мировой войне. Союзники Германии. — М., 2003.
- Маннергейм К. Г. Мемуары. — М., 1999. — С. 489.
- Сійласвуо Я. Бої за Суомуссалмі. — Київ: «Zалізний Тато», 2024.
- Народились 18 березня
- Народились 1892
- Уродженці Гельсінкі
- Померли 11 січня
- Померли 1947
- Померли у Фінляндії
- Кавалери Великого хреста ордена Хреста Свободи
- Нагороджені орденом Хреста Свободи 1-го класу із зіркою
- Нагороджені орденом Хреста Свободи 2-го класу
- Нагороджені орденом Хреста Свободи 4-го класу
- Нагороджені Пам'ятною медаллю Зимової війни
- Нагороджені Пам'ятною медаллю Війни-продовження
- Нагороджені орденом Білої Троянди
- Командори ордена Меча
- Нагороджені Почесним хрестом ветерана війни
- Нагороджені орденом Заслуг німецького орла
- Кавалери Залізного хреста 1-го класу
- Кавалери Залізного хреста 2-го класу
- Нагороджені хрестом Маннергейма 2-го класу
- Німецькі військовики Першої світової війни
- Учасники радянсько-фінської війни
- Учасники Другої світової війни з Фінляндії
- Генерал-лейтенанти
- Учасники радянсько-фінської війни (1941—1944)