Конгрес танцює (фільм)
Конгрес танцює | |
---|---|
Der Kongress tanzt | |
Жанр | комедія, музичний фільм, історія |
Режисер | Ерік Чарелл |
Продюсери | Еріх Поммер Ебергард Клагеманн |
Сценаристи | Роберт Лібманн Норберт Фальк |
У головних ролях | Ліліан Гарві Віллі Фріч Конрад Фейдт |
Оператор | Карл Гоффман |
Композитор | Вернер Р. Гейманн |
Художник | Вальтер Рьоріг Роберт Герлт Ернст Штерн |
Кінокомпанія | Universum Film AG (UFA) |
Дистриб'ютор | Universum Film AG |
Тривалість | 85 хв. |
Мова | німецька |
Країна | |
Рік | 1931 |
Дата виходу | 29 вересня 1931 (Австрія) 20 жовтня 1931 (Німеччина) |
IMDb | ID 0022034 |
Рейтинг | IMDb |
«Конгрес танцює» (нім. Der Kongreß tanzt) — німецька музична комедія, поставлена режисером Еріком Чареллом у 1931 році на кіностудії УФА. В США фільм вийшов під назвою Веселий конгрес.
Відень, 1815 рік. У місті проходить Віденський конгрес — конференція, на яку з'їжджаються усі правителі Європи. Крістель, торговка рукавичками, зустрічає гостей, кидаючи квіти в розкішні карети, що проїжджають повз неї. Один з букетів потрапляє до російського імператора Олександра I, якого симпатичні панночки цікавлять більше світової політики. Залишивши замість себе на конгресі двійника на прізвище Уральський, цар інкогніто проводить час з Крістель і незабаром у велелюбного царя і бідної дівчини зав'язується роман.
Поки конгрес замість того, щоб засідати, танцює, Наполеон, що втік з острова Ельба, висаджується на берег.
Актор(ка) | Роль | |
---|---|---|
Ліліан Гарві | • | Крістель |
Віллі Фріч | • | російський імператор Олександр I / Уральський |
Отто Вальбург | • | Бібікофф, його ад'ютант |
Карл-Гайнц Шрот | • | Пепі, його секретар |
Конрад Фейдт | • | принц Меттерніх |
Ліль Даговер | • | графиня |
Маргарет Купфер | • | графиня |
Джуліус Фалкенштейн | • | міністр фінансів |
Фільм став однією з останніх масштабних німецьких стрічок часів Веймарської республіки та мав успіх у глядачів не лише в Німеччині, а й за її межами. Цьому сприяли поява звуку у кіно та велика кількість музичних номерів. Зігфрід Кракауер відмічає що «завдяки співучим мелодіям і дотепним сюжетним поворотам ця супер-оперета, що відрізнялася продуманістю постановки, з'єднала в собі всілякі ходи і прийоми легкого музичного жанру. Деякі з них стали зразком для наслідування. Особливо часто цитували той кадр з фільму „Конгрес танцює“, де Ліліан Гарвей, проїжджаючи сільською місцевостю, зустрічає по дорозі різних людей, що підхоплюють пісню, яку вона співає»[1].
- ↑ Зігфрід Кракауер. Глава 17. Песни и иллюзии // От Калигари до Гитлера = From Caligari to Hitler. A Psychological History of the German Film. — М. : Искусство, 1977. — С. 211. — 10 000 прим.
- Конгрес танцює (фільм) на сайті Filmportal.de(нім.)(англ.)
- Конгрес танцює на сайті AllMovie (англ.)
|