Indoeuropiečiai: Skirtumas tarp puslapio versijų
Nėra keitimo santraukos |
update interwikilinks |
||
Eilutė 56: | Eilutė 56: | ||
[[it:Indoeuropei]] |
[[it:Indoeuropei]] |
||
[[lv:Indoeiropieši]] |
[[lv:Indoeiropieši]] |
||
[[nl:Indo- |
[[nl:Indo-Europeanen]] |
||
[[pl:Indoeuropejczycy]] |
[[pl:Indoeuropejczycy]] |
||
[[ru:Индоевропейцы]] |
[[ru:Индоевропейцы]] |
15:57, 6 kovo 2006 versija
Indoeuropiečiai - visos tautos ir kultūros, kuriose kalbama indoeuropiečių kalbomis. Prie jų priskiriamos visos Europos kalbos, išskyrus fino-ugrų (samių, suomių, estų ir vengrų), baskų, maltiečių kalbas, o taip pat kitas senosios Europos - akvitaniečių, etruskų, iberų, tarteziečių, retų kalbas. Dėl kai kurių menkai išlikusių senosios Europos kalbų klasifikavimo tebediskutuojama.
Dauguma Irano ir Indijos kalbų taip pat priklauso indoeuropiečių kalbų šeimai.
Samprata apie indoeuropiečius pradėjo sparčiau formuotis 1786 m. juristui serui Viljamui Džonui ( William Jones)aptikus, kad sanskritas turi daug giminingų žodžių senosioms graikų ir germanų kalboms. Indoeuropiečių prokalbės ir protėvynės (iš kur manyta, jog migruota į visas puses) modelis, ligi šiol naudojamas lingvistų, atsirado nuo pirmosios lyginamosios gramatikos autoriaus, tyrusio ir prūsų kalbą, Franso Bopo (Franz Bopp), indoeuropiečių prokalbės skilimo schemos autoriaus,lietuvių kalbos tyrėjo Augusto Šleicherio (August Schleicher) bei kalbininko, žinomo pasakų kūrėjo Jakobo Grimo (Jacob Grimm) laikų - XIX a.
Paskutiniaisias XX a. dešimtmečiais dėl indoeuropiečių kilmės vyko karšta diskusija tarp pasaulinio garso archeologų Marijos Gimbutienės ir lordo Collin Renfrew. Jie kritikavo žinomą Ivanovo-Gamkrelidzės indoeuropiečių teoriją - jų kildinimą nuo Kaukazo, tačiau skirtingai aiškino indoeuropiečių genezę.
Pasak M.Gimbutienės teorijos maždaug prieš 4000 metų, prie Juodosios ir Kaspijos jūrų, gyveno indoeuropiečių protėviai. Netrukus jų gentys didelėmis bangomis ėmė plūsti pietryčių kryptimi į Iraną ir Indiją, pietvakarių kryptimi - į Graikiją, Italiją ir Ispaniją, į vakarus per Vidurio Europą - į Britaniją ir Prancūziją, Šiaurės vakarų kryptimi - į Skandinaviją ir šiaurės kryptimi - į Rytų Europą ir Rusiją. Atėję indoeuropiečiai įsiliedavo į senbuvių kultūras, tačiau imdavo vyrauti indoeuropiečių religija ir kalba.
C.Renfrew teigė, kad indoeuropiečių protėvynė buvo Anatolija, iš kur su žemdirbystės ir gyvulininkystės atsiradimu išplito indoeuropiečiai, tačiau pastarąjį dešimtmetį archeogenetikai pažengus į priekį, buvo prieita nuomonės, kad iš Anatolijos į Europą atkeliavo tik apie 10-25% persikėlėlių (III ir VI genetinių grupių atstovai). C.Renfrew pakoregavo savo modelį ir indoeuropiečių protėvyne pradėjo laikyti Balkanų regioną, kaip ir rusų mokslininkas Igoris Diakonovas(Igor Diakonov), bei kiti ankstesni tyrėjai, pripažinęs persikėlėlių įtakos ribotumą.
Su naujausiais paleogenetikos ir archeogenetikos tyrimais, nustačiusiais ankstyviausias homo sapiens išplitimo pasaulyje kryptis, įsigali nuomonė, kad indoeuropietišką kalbinį bendrumą tautoms suformavo ne ateiviai į neolite medžiojusių ir žvejojusių bendruomenių, priklausiusių didžiąja dalimi IX genetinei žmonijos grupei (M173/M207 mutacijos) teritorijas, o lėtas ir palaipsnis naujo sėslaus gyvenimo būdo susiformavimas, perimant iš kaimynų produktyvesnes žemdirbystės bei gyvulininkystės technologijas. Dėl šių priežasčių klasikinėje indoeuropeistikoje įsivyravęs protėvynės ir prokalbės skilimo modelis, raidos vyksmo, lokalizacijos ir datavimo prasme, gerokai tobulintinas. Indoeuropiečiai yra įvairaus antropologinio tipo, pasižymi turtinga mitologija. Naujų duomenų apie indoeuropiečių susiformavimą pateikia modernūs nostratinio kalbinio sluoksnio tyrimai, atskleidžiantys pamatines, netgi paleolitines, įvairių kalbinių grupių bendrybes.
Išorinės nuorodos
Neindoeuropietiškos dabartinės ir Senosios Europos kalbos:
Indoeuropeistikos pradininkai ir kūrėjai:
Modernių teorijų autoriai: Igor_Diakonov, Collin Renfrew
Kiti mokslai ir jų šakos apie indoeuropiečių problemą:
Skirtingi moksliniai požiūriai:
Taip pat žiūrėkite: