Еутропије — разлика између измена
Нема описа измене |
Нема описа измене |
||
Ред 1: | Ред 1: | ||
{{bez_izvora}} |
{{bez_izvora}} |
||
'''Еутропије''' (рођ. око 320. — умро после 390. год.)<ref name="Rohrbacher">{{cite book |last=Rohrbacher |first=David |date= 2013|title=The Historians of Late Antiquity |url= |location= |publisher=Routledge |page= |
'''Еутропије''' (рођ. око 320. — умро после 390. год.)<ref name="Rohrbacher">{{cite book |last=Rohrbacher |first=David |date= 2013|title=The Historians of Late Antiquity |url=https://books.google.ba/books?id=VnaF58VDxzAC&pg=PA50&lpg=PA50&dq=Eutropius+(historian)&source=bl&ots=CP7iBUPPAK&sig=ACfU3U1ZZwOkiVe6Qa0PYf_C88C8K__n7w&hl=en&sa=X&ved=2ahUKEwjzruyaytfjAhXJaFAKHXAvC284ChDoATABegQICBAB#v=onepage&q=Eutropius%20(historian)&f=false |location= |publisher=Routledge |page=49-56 |isbn= |author-link= }}</ref> је био римски [[софиста]], канцелар цара [[Валенс]]а и [[Историја|историчар]] који је 369. објавио '''''Преглед историје од оснивања Рима''''' ([[Латински језик|лат.]] Breviarium ab Urbe condita).<ref name="Rohrbacher"/> |
||
== Биографија == |
== Биографија == |
||
О Еутропијевом животу и каријери можемо судити само на основу ретких помена у изворима и научних конструкција. По византијској енциклопедији из 10. века, ''Суиди'', Еутропије је био италски [[софиста]] рођен у галском граду Бурдигали (данашњем [[Бордо]]у). Његово хеленско име, као и чињеница да је највећи део живота провео на истоку [[Римско царство|Римског царства]], где је у [[Мала Азија|Малој Азији]] поседовао велике земљишне поседе, сугерише нам да је пореклом био са Истока. Знамо да је пре 361. године био поглавар царске канцеларије задужене за кореспонденцију ([[Латински језик|лат.]] magister officiorum), а по сопственим речима 363. је био у пратњи цара [[Јулијан Флавије Клаудије|Јулијана]] током злосрећног похода на [[Сасанидско царство|Персију]]. Валенс му је поверио место канцелара ([[Латински језик|лат.]] magister memoriae) задуженог за правничке савете и поверљиве дипломатске мисије. Међутим, изгледа да је царева наклоност била нестална. [[Амијан Маркелин]] помиње у својој ''Историји'' да је сумњичави Валенс 371. године разоткрио неку заверу и покушао да за учешће у њој набеди проконзула [[Римске провинције|провинције]] [[Азија (провинција)|Азије]], извесног Еутропија. По већинском мишљењу у данашњој [[Историографија|историографији]], проконзул Еутропије идентичан је историчару. Еутропије је извукао живу главу, али се неколико година повукао у приватност. Тек у време цара [[Теодосије I|Теодосија I]] поново се помиње Еутропије као префект Илирика (380.) и источни конзул (389.). Судећи по традиционалистичким ставовима у свом делу и току каријере, Еутропије је могао бити паганин и припадник провинцијске градске аристократије. Као такав, притом овенчан славом историчара, био је у интензивној преписци са двојицом великих паганских интелектуалаца 4. века : римским сенатором [[Симах]]ом и антиохијским ретором [[Либаније]]м. Последње писмо које је Либаније упутио Еутропију датовано је у 390. тако да је врло вероватно да је недуго затим Еутропије преминуо. |
О Еутропијевом животу и каријери можемо судити само на основу ретких помена у изворима и научних конструкција. По византијској енциклопедији из 10. века, ''Суиди'', Еутропије је био италски [[софиста]] рођен у галском граду Бурдигали (данашњем [[Бордо]]у). Његово хеленско име, као и чињеница да је највећи део живота провео на истоку [[Римско царство|Римског царства]], где је у [[Мала Азија|Малој Азији]] поседовао велике земљишне поседе, сугерише нам да је пореклом био са Истока. Знамо да је пре 361. године био поглавар царске канцеларије задужене за кореспонденцију ([[Латински језик|лат.]] magister officiorum), а по сопственим речима 363. је био у пратњи цара [[Јулијан Флавије Клаудије|Јулијана]] током злосрећног похода на [[Сасанидско царство|Персију]].<ref name="iranicaonline">{{cite web |url=http://www.iranicaonline.org/articles/eutropius |title=EUTROPIUS |last= |first= |date= |website= |publisher= Encyclopædia Iranica |access-date=28. 7. 2019. |quote=}}</ref> Валенс му је поверио место канцелара ([[Латински језик|лат.]] magister memoriae)<ref name="oxfordre">{{cite web |url=https://oxfordre.com/classics/view/10.1093/acrefore/9780199381135.001.0001/acrefore-9780199381135-e-2588 |title=Eutropius, historian |last= |first= |date= |website= |publisher= Oxford Classical Dictionary |access-date=28. 7. 2019. |quote=}}</ref> задуженог за правничке савете и поверљиве дипломатске мисије. Међутим, изгледа да је царева наклоност била нестална. [[Амијан Маркелин]] помиње у својој ''Историји'' да је сумњичави Валенс 371. године разоткрио неку заверу и покушао да за учешће у њој набеди проконзула [[Римске провинције|провинције]] [[Азија (провинција)|Азије]], извесног Еутропија. По већинском мишљењу у данашњој [[Историографија|историографији]], проконзул Еутропије идентичан је историчару. Еутропије је извукао живу главу, али се неколико година повукао у приватност. Тек у време цара [[Теодосије I|Теодосија I]] поново се помиње Еутропије као префект Илирика (380.) и источни конзул (389.). Судећи по традиционалистичким ставовима у свом делу и току каријере, Еутропије је могао бити паганин и припадник провинцијске градске аристократије. Као такав, притом овенчан славом историчара, био је у интензивној преписци са двојицом великих паганских интелектуалаца 4. века : римским сенатором [[Симах]]ом и антиохијским ретором [[Либаније]]м. Последње писмо које је Либаније упутио Еутропију датовано је у 390. тако да је врло вероватно да је недуго затим Еутропије преминуо. |
||
== Дело == |
== Дело == |
Верзија на датум 28. јул 2019. у 14:33
Еутропије (рођ. око 320. — умро после 390. год.)[1] је био римски софиста, канцелар цара Валенса и историчар који је 369. објавио Преглед историје од оснивања Рима (лат. Breviarium ab Urbe condita).[1]
Биографија
О Еутропијевом животу и каријери можемо судити само на основу ретких помена у изворима и научних конструкција. По византијској енциклопедији из 10. века, Суиди, Еутропије је био италски софиста рођен у галском граду Бурдигали (данашњем Бордоу). Његово хеленско име, као и чињеница да је највећи део живота провео на истоку Римског царства, где је у Малој Азији поседовао велике земљишне поседе, сугерише нам да је пореклом био са Истока. Знамо да је пре 361. године био поглавар царске канцеларије задужене за кореспонденцију (лат. magister officiorum), а по сопственим речима 363. је био у пратњи цара Јулијана током злосрећног похода на Персију.[2] Валенс му је поверио место канцелара (лат. magister memoriae)[3] задуженог за правничке савете и поверљиве дипломатске мисије. Међутим, изгледа да је царева наклоност била нестална. Амијан Маркелин помиње у својој Историји да је сумњичави Валенс 371. године разоткрио неку заверу и покушао да за учешће у њој набеди проконзула провинције Азије, извесног Еутропија. По већинском мишљењу у данашњој историографији, проконзул Еутропије идентичан је историчару. Еутропије је извукао живу главу, али се неколико година повукао у приватност. Тек у време цара Теодосија I поново се помиње Еутропије као префект Илирика (380.) и источни конзул (389.). Судећи по традиционалистичким ставовима у свом делу и току каријере, Еутропије је могао бити паганин и припадник провинцијске градске аристократије. Као такав, притом овенчан славом историчара, био је у интензивној преписци са двојицом великих паганских интелектуалаца 4. века : римским сенатором Симахом и антиохијским ретором Либанијем. Последње писмо које је Либаније упутио Еутропију датовано је у 390. тако да је врло вероватно да је недуго затим Еутропије преминуо.
Дело
Еутропијево историографско дело треба посматрати у светлу Валенсове владе. Цар је 369., у години објављивања Еутропијевог бревијара, прославио у Цариграду тријумф над Готима и у слављеничкој атмосфери почео припреме за рат против Персије. Јавно мњење је требало охрабрити и беспоговорно придобити за планирани поход. Валенс се могао обратити свом канцелару и затражити кратко и свима разумљиво дело које би потенцирало некадашње римске војне успехе. Еутропије је стога на латинском саставио у десет књига Преглед историје од оснивања Рима у коме је обрадио период од оснивања Града 753. године п. н. е. до смрти цара Јовијана 364. године. Историчар истиче римске победе и освајања и државнике и цареве вреднује према томе колико су проширили територију римске државе (највише хвали Августа и Трајана). Грађанске ратове, који су били чести и у његово време, Еутропије куди, као и њихове виновнике и актере (нарочито Марија, Сулу и Цезара). У позадини се промаља стари идеал принципата, слога цара и сената, мада после избора Клаудија Готског и његовог брата Квинтила, који је наводно извршен усаглашеном вољом војске и римског сената, Еутропије упадљиво ћути о улози сената у догађајима са краја 3. и прве половине 4. века. У делу се често срећу основне опаске из историје и географије што упућује да није било намењено ученијој публици. Можда је бревијар, иначе посвећен необразованом Валенсу, требало да упути цареве балканске официре у основе познавања римске историје и традиције, честе теме разговора у високом друштву коме су врхови војних кругова тежили. Као царев канцелар, Еутропије је свакако био презаузет, а своје дело је писао вероватно у царевом штабу, негде на доњем Дунаву. Зато је, сем сопственог знања и искуства, користио и краће и доступније изворе. За доба римских краљева и републике, користио је Исписе (Епитоме) из дела Тита Ливија, а за епоху царства данас изгубљени извор са почетка 4. века који се у науци стручно назива Kaisergeschichte. Изгледа да су ово дело користили и Еутропијеви савременици: Аурелије Виктор, Амијан Марцелин и анонимни аутор дела Царске повести (лат. Historia Augusta).
Наследство
Валенс изгледа није био претерано задовољан пре свега дужином и иначе кратког Еутропијевог дела. Могуће је да је зато ангажовао Еутропијевог наследника на месту проконзула Азије, Феста који је саставио свој бревијар у коме је историја римских ратова са Парћанима и Сасанидима уживала истакнутије место. Ипак, Еутропије је већ за живота постао цењени и омиљени историчар. Паион, један од Либанијевих ученика, је око 380. превео Еутропијево дело на грчки, тако да је оно било познато и у средњовековној Византији. Еутропија је доцније користио читав низ других историчара попут Јеронима, Јорданеса, Пречасног Бида и Павла Ђакона. До нас је стигло осамдесетак средњовековних преписа Еутопијевог дела, пошто је Еутропијев латински у Средњем веку сматран за узоран, а бревијар је као приручник коришћен у настави латинског. Еутропије није био велики историчар, али његово дело Преглед историје од оснивања Рима захваљујући својој неутралности и очуваности представља важан прилог познавању позноантичке историје 3. и 4. века.
Референце
- ^ а б Rohrbacher, David (2013). The Historians of Late Antiquity. Routledge. стр. 49-56.
- ^ „EUTROPIUS”. Encyclopædia Iranica. Приступљено 28. 7. 2019.
- ^ „Eutropius, historian”. Oxford Classical Dictionary. Приступљено 28. 7. 2019.