Napuen taistelu
Napuen taistelu oli suuren Pohjan sodan viimeinen Suomessa käyty kenttätaistelu. Se käytiin Isossakyrössä 19. helmikuuta 1714. Ruhtinas Mihail Golitsynin johtamat venäläiset saivat siinä merkittävän voiton kenraali Carl Gustaf Armfeltin johtamista Ruotsin karoliinijoukoista ja heitä avustaneista pohjalaisten talonpoikien nostoväkijoukoista. Taistelusta on katsottu alkaneen isonvihan aika.[4]
Napuen taistelu | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Osa suurta Pohjan sotaa | |||||||
Armfeltin omakätinen kaavio taistelun kulusta.
| |||||||
| |||||||
Osapuolet | |||||||
Komentajat | |||||||
Vahvuudet | |||||||
Tappiot | |||||||
1 600 kuollutta |
|||||||
|
Tausta
muokkaaTsaari Pietari Suuri suunnitteli alkuvuodesta 1714 hyökkäävänsä Etelä-Suomesta Tukholmaan Ahvenanmaan kautta. Hän halusi ennen hyökkäyksen aloittamista eliminoida Pohjanmaalle vetäytyneiden Armfeltin komentamien ruotsalaisjoukkojen aiheuttaman sivustauhan ja määräsi sen vuoksi ruhtinas Golitsynin hyökkäämään Pohjanmaalle ja hävittämään alueen poltetun maan taktiikkaa käyttäen, jotta ruotsalaiset eivät voisi käyttää sitä tukialuenaan. Helmikuussa 1714 Golitsyn lähti 11 000 miehen kanssa Hämeenkyrön tienoilta etenemään pitkin Kyrönkankaan talvitietä. Kun venäläisjoukot saapuivat Pohjanmaalle, Armfelt perääntyi joukkoineen Isonkyrön alueelle samalla, kun venäläiset saapuivat Ylistaroon.[5]
Osapuolet
muokkaaRuotsalaisiin joukkoihin kuului 3 000 miehen vahvuinen jalkaväki, joka oli jaettu kolmeen taisteluryhmään, 1 500 miehen vahvuinen ratsuväki sekä 1 086 nostoväkeen kuulunutta keihäin ja kiväärein aseistautunutta pohjalaista talonpoikaa. Ruotsalaisten tykistö koostui yhdestä haupitsista ja seitsemästä rykmentinkanuunasta. Venäläisten jalkaväkeen kuului 279 upseeria, 279 aliupseeria ja 5 588 miestä sekä ratsuväkeen 205 upseeria, 205 aliupseeria ja 4 307 miestä. Tykkejä venäläisillä oli 10.[6]
Taistelu
muokkaaTämä artikkeli tai osio on keskeneräinen. Voit auttaa Wikipediaa laajentamalla sivua. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. Merkinnän syy: Taistelun kulku puuttuu. |
Armfelt ryhmitti 16. helmikuuta jalkaväen kolmeen taisteluryhmään ja sijoitti ratsuväen puoliksi kummallekin sivustalle. Talonpoikaisnostomiehet suojasivat selustaa ja kuormastoja. Taistelun alkaessa kolme päivää myöhemmin venäläiset iskivät ruotsalaisten vasempaan siipeen ratsuväen tukemana. Armfelt käänsi nyt joukkojensa rintamasuunnan ja komensi aloittamaan hyökkäyksen. Ratsuväen suojaama ruotsalaisten oikea sivusta pakotti venäläiset perääntymään, mutta ruotsalaisten vasen sivusta joutui alakynteen, ja venäläiset pääsivät saarrostamaan ruotsalaisjoukot. Venäläisten veres reservi iski ruotsalaisten selustaan, jalkaväki hakattiin maahan ja ratsuväki pakeni paikalta. Ruotsalaisista kaatui taistelussa 2 645 miestä, ja venäläisten tappiot olivat heidän oman ilmoituksensa mukaan 421 kaatunutta ja 1 057 haavoittunutta.[7]
Seuraukset
muokkaaTaistelun jälkeen venäläisjoukot ryöstivät ja polttivat lähiseudun kyliä, raiskasivat naisia ja pakottivat asukkaita kidutuksen avulla paljastamaan kätketyt arvoesineet. Venäläiset vetäytyivät maaliskuussa takaisin etelään, mutta palasivat uudelleen syksyllä 1714 jatkaen tuhoamista ja ryöstelyä tähän asti säästyneillä Pohjanmaan alueilla.[8]
Isonkyrön Napuessa sijaitsee taistelun muistomerkki (Matti Visanti, 1920). Taistelu käytiin kuitenkin viereisen Laurolan kylän alueella. Vanhoissa asiakirjoissa Napuen taistelu tunnettiin Kyrön tappeluksen (Slaget vid Storkyro) nimellä.[9]
Lähteet
muokkaa- Hårdstedt, M. Napue 1714 teoksessa: Manninen, O. (toim.): Suomalaisten taistelut. Ruotsin, Venäjän ja itsenäisen Suomen riveissä. Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-3636-9.
Viitteet
muokkaa- ↑ a b c d Ericson, Lars (ed) (2003). Svenska slagfält (in Swedish). Wahlström & Widstrand, 327. ISBN 91-46-21087-3.
- ↑ a b Лапшов С.П. Триумф и трагедия: битва при Стуркюро, 19 февраля (2 марта) 1714 г. // История военного дела: исследования и источники. - 2014. - Специальный выпуск II. Лекции по военной истории XVI-XIX вв. — Ч. I. – C. 81–132.
- ↑ a b Kuvaja, Christer (2008). Karolinska krigare 1660–1721 (in Swedish). Helsingfors: Schildts Förlags AB, 220. ISBN 978-951-50-1823-6.
- ↑ Hårdstedt, s. 276
- ↑ Isoviha Kyrönmaalla, Heikki Ylikankaan esitelmä Vähässäkyrössä 9.2.2014 Napuen taistelun 300-vuotismuistojuhlassa
- ↑ Napuen taistelun taistelusuunnitelmat ja taistelun kulku (Pohjan Prikaatin killan sivut) (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Seppälä, Helge: Vuosisatainen taistelu Karjalasta, s. 39-40. Taifuuni, 1994. ISBN 951-581-033-7.
- ↑ Heikki Ylikangas : ”Ajoist’ ankarin” Pohjanmaan historiassa, julkaistu Pohjalaisessa 26.9.2011
- ↑ "Kyrön tappelus" eli Napuen taistelu muistuttaa sodan julmuudesta, Yle uutiset 20.1.2014
Aiheesta muualla
muokkaa- Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Napuen taistelu Wikimedia Commonsissa
- Napuen taistelun taistelusuunnitelmat ja taistelun kulku (Pohjan Prikaatin killan sivut) (Arkistoitu – Internet Archive)
- Napuen taistelu : Sotatieteellis-historiallinen tutkielma, Suom. K:lle kirj. kenraali K. Adaridi, Suomen Kuvalehti, 10.07.1920, nro 27, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
- Aulis J. Alanen : Hajapiirteitä ryssien tihutöistä Pohjanmaalla Napuen taistelun jälkeen, Nuijasoturi, 01.01.1933, nro 1, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
- Aulis J. Alanen : Ratsuväki Suuressa Pohjan sodassa. Pettikö sen kuri Napuella?, Hakkapeliitta, 13.04.1937, nro 15, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
- Napuen toinen taistelu. Kenraalikuvernööri Seynin määräämä tutkinto Napuen taistelun 200-vuotisjuhlan johdosta, Hakkapeliitta, 19.10.1937, nro 42, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
- 225 vuotta Napuen taistelusta, jossa Isonvihan aikainen Suomen armeija tuhoutui, Aamulehti, 19.02.1939, nro 48, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot