Географія Кабо-Верде
Кабо-Верде — західноафриканська країна, що займає архіпелаг Островів Зеленого мису поблизу північно-західного узбережжя континенту . Загальна площа країни 4 033 км² (176-те місце у світі), з яких на суходіл припадає 4 033 км², а на поверхню внутрішніх вод — 0 км²[1]. Площа країни вдвічі менша за площу Чернівецької області України.
Географія Кабо-Верде | |
---|---|
Географічне положення Кабо-Верде | |
Географічне положення | |
Континент | Африка |
Регіон | Західна Африка |
Координати | 16°00′ пн. ш. 24°00′ зх. д. / 16.000° пн. ш. 24.000° зх. д. |
Територія | |
Площа | 4033 км² (176-те) |
• суходіл | 100 % |
• води | 0 % |
Морське узбережжя | 965 км |
Державний кордон | 0 км |
Рельєф | |
Тип | гористий |
Найвища точка | гора Фогу (2829 м) |
Найнижча точка | Атлантичний океан (0 м) |
Клімат | |
Тип | тропічний |
Внутрішні води | |
Найдовша річка | [[_]] ( км) |
Найбільше озеро | [[_]] ( км²) |
Інше | |
Природні ресурси | кам'яна сіль, базальти, вапняки, каолін, риба, гіпс |
Стихійні лиха | посухи, суховії, активний вулканізм |
Екологічні проблеми | ерозія ґрунтів, знеліснення, дефіцит прісної води |
Назва
ред.Офіційна назва — Республіка Кабо-Верде, Кабо-Верде (порт. Republica de Cabo Verde, Cabo Verde)[2]. Назва країни походить від назви однойменного архіпелагу (ісп. Ilhas do Cabo Verde), назва якого походить від назви Зеленого Мису на африканському узбережжі (Сенегал), навпроти якого вони розташовуються в Атлантичному океані[3]. Назву мису дали португальські мореплавці, які подорожували вздовж африканського узбережжя і були раді побачити зелену рослинність після пустельних ландшафтів Сахари. Колишня назва незалежної від Португалії держави від 1975 до 1986 року була Республіка Островів Зеленого Мису[3].
Історія дослідження території
ред.Географічне положення
ред.Кабо-Верде — західноафриканська острівна країна, що не має сухопутного державного кордону. Кабо-Верде омивається водами Атлантичного океану[4]. Загальна довжина морського узбережжя 965 км.
-
Межі виключної економічної зони Кабо-Верде й сусідніх держав
-
Порівняння розмірів території Кабо-Верде та США
Згідно з Конвенцією Організації Об'єднаних Націй з морського права (UNCLOS) 1982 року, протяжність територіальних вод країни встановлено в 12 морських миль (22,2 км) від прямих ліній архіпелажних вод[5]. Прилегла зона, що примикає до територіальних вод, в якій держава може здійснювати контроль необхідний для запобігання порушень митних, фіскальних, імміграційних або санітарних законів простягається на 24 морські милі(44,4 км) від узбережжя (стаття 33)[5]. Виключна економічна зона встановлена на відстань 200 морських миль (370,4 км) від узбережжя[1][6].
Крайні пункти
ред.Час
ред.Час у Кабо-Верде: UTC-1 (-3 години різниці часу з Києвом)[7].
Геологія
ред.Корисні копалини
ред.Надра Кабо-Верде багаті на ряд корисних копалин: кам'яну сіль, базальт, вапняк, каолін, каолін, гіпс[8].
Сейсмічність
ред.Вулканізм
ред.Рельєф
ред.Середні висоти — дані відсутні; найнижча точка — рівень вод Атлантичного океану (0 м); найвища точка — гора Фогу (2829 м) на острові Фогу.
-
Рельєф Кабо-Верде
-
Топографічна карта Кабо-Верде
-
Рельєф Кабо-Верде
-
Супутниковий знімок поверхні країни
-
Вулкан Фогу
Узбережжя
ред.Острови
ред.-
Острів Фогу
-
Рибейра-Торре на острові Санту-Антан
Клімат
ред.Територія Кабо-Верде лежить у тропічному кліматичному поясі[9]. Увесь рік панують тропічні повітряні маси[10]. Сезонний хід температури повітря чітко відстежується[10]. Переважають східні пасатні вітри, достатнє зволоження[10].
-
Сонячна радіація (англ.)
-
Кліматична карта Кабо-Верде (за Кеппеном)
-
Кліматограма Праї
Кабо-Верде є членом Всесвітньої метеорологічної організації (WMO), в країні ведуться систематичні спостереження за погодою[11].
Внутрішні води
ред.Загальні запаси відновлюваних водних ресурсів (ґрунтові і поверхневі прісні води) становлять 0,3 км³[1].
Станом на 2012 рік в країні налічувалось 35 км² зрошуваних земель[1].
Річки
ред.Невеличкі річки, струмки і потічки країни несуть свої води до Атлантичного океану.
Озера
ред.Ґрунтові води
ред.Ґрунти
ред.Рослинність
ред.Земельні ресурси Кабо-Верде (оцінка 2011 року):
- придатні для сільськогосподарського обробітку землі — 18,6 %,
- орні землі — 11,7 %,
- багаторічні насадження — 0,7 %,
- землі, що постійно використовуються під пасовища — 6,2 %;
- землі, зайняті лісами і чагарниками — 21 %;
- інше — 60,4 %[1].
Тваринний світ
ред.У зоогеографічному відношенні територія країни відноситься до Сахаро-Аравійської провінції Середземноморської підобласті Голарктичної області[10].
Охорона природи
ред.Кабо-Верде є учасником ряду міжнародних угод з охорони навколишнього середовища[1]:
- Конвенції про біологічне різноманіття (CBD),
- Рамкової конвенції ООН про зміну клімату (UNFCCC),
- Кіотського протоколу до Рамкової конвенції,
- Конвенції ООН про боротьбу з опустелюванням (UNCCD),
- Конвенції про міжнародну торгівлю видами дикої фауни і флори, що перебувають під загрозою зникнення (CITES),
- Конвенції про заборону військового впливу на природне середовище (ENMOD),
- Базельської конвенції протидії транскордонному переміщенню небезпечних відходів,
- Конвенції з міжнародного морського права,
- Лондонської конвенції про запобігання забрудненню моря скиданням відходів,
- Монреальського протоколу з охорони озонового шару,
- Міжнародної конвенції запобігання забрудненню з суден (MARPOL),
- Рамсарської конвенції із захисту водно-болотних угідь[12].
Стихійні лиха та екологічні проблеми
ред.На території країни спостерігаються небезпечні природні явища і стихійні лиха: довготривалі посухи; сезонні харматани, що дмуть з Сахари, переносять велику кількість пилу й піску; активний вулканізм і сейсмісна активність, останнє виверження вулкана Фогу (2829 м) відбулося 1995 року[1].
Серед екологічних проблем варто відзначити:
- ерозію ґрунтів;
- знеліснення через часті лісові пожежі;
- дефіцит природних джерел питної води;
- спустелювання;
- знищення біотопів загрожує винищенню ряду видів птахів і рептилій;
- нелегальний видобуток чорного вулканічного піску на пляжах;
- перевилов риби.
Фізико-географічне районування
ред.У фізико-географічному відношенні територію Кабо-Верде можна розділити на _ райони, що відрізняються один від одного рельєфом, кліматом, рослинним покривом: .
Див. також
ред.Примітки
ред.- ↑ а б в г д е ж Cape Verde, Geography. Factbook.
- ↑ Котляков В. М., 2006.
- ↑ а б Поспелов Е. М., 2005.
- ↑ Атлас світу, 2005.
- ↑ а б Part II : [англ.] // United Nations Convention on the Law of the Sea. — N. Y. : United Nations. — Дата звернення: 21 лютого 2017 року.
- ↑ Part VI : [англ.] // United Nations Convention on the Law of the Sea. — N. Y. : United Nations. — Дата звернення: 21 лютого 2017 року.
- ↑ Time zone converter : [англ.] // Калькулятор різниці в часі між двома пунктами. — The Time Now, 2017. — 14 August. — Дата звернення: 21 грудня 2017 року.
- ↑ Африка // Гірничий енциклопедичний словник : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — С. 3. — ISBN 966-7804-78-X.
- ↑ Атлас. Географія материків і океанів, 2014.
- ↑ а б в г ФГАМ, 1964.
- ↑ Members : [англ.] // World Meteorological Organization (WMO). — Дата звернення: 22 лютого 2017 року.
- ↑ Ramsar Sites Information Service : [англ.] : [арх. 8 березня 2019 року] // rsis.ramsar.org. — Convention on Wetlands. — Дата звернення: 8 березня 2019 року.
Література
ред.Українською
ред.- Атлас світу / голов. ред. І. С. Руденко ; зав. ред. В. В. Радченко ; відп. ред. О. В. Вакуленко. — К. : ДНВП «Картографія», 2005. — 336 с. — ISBN 9666315467.
- Атлас. 7 клас. Географія материків і океанів / Укладачі О. Я. Скуратович, Н. І. Чанцева. — К. : ДНВП «Картографія», 2014.
- Бєлозоров С. Т. Африка : фізико-географічний нарис. — вид. 2-ге, перероб. і доп. — К. : Радянська школа, 1957. — 232 с.
- Барановська О. В. Фізична географія материків і океанів : навч. посіб. для студентів ВНЗ : [у 2 ч.]. — Н. : Ніжинський державний університет ім. Миколи Гоголя, 2013. — 306 с. — ISBN 978-617-527-106-3.
- Африка // Гірничий енциклопедичний словник : [у 3-х тт.] / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Східний видавничий дім, 2004. — Т. 3. — 752 с. — ISBN 966-7804-78-X.
- Костів Л. Я. Фізична географія материків і океанів. Африка : навч.-метод. посібник. — Л. : Видавничий центр ЛНУ імені Івана Франка, 2017. — 184 с. — ISBN 978-617-10-0374-3.
- Панасенко Б. Д. Фізична географія материків : навч. посіб. : в 2 ч. — В. : ЕкоБізнесЦентр, 1999. — 200 с.
- Юрківський В. М. Регіональна економічна і соціальна географія. Зарубіжні країни: Підручник. — 2-ге. — К. : Либідь, 2001. — 416 с. — ISBN 966-06-0092-5.
Англійською
ред.- (англ.) Graham Bateman. The Encyclopedia of World Geography. — Andromeda, 2002. — 288 с. — ISBN 1871869587.
Російською
ред.- (рос.) Авакян А. Б., Салтанкин В. П., Шарапов В. А. Водохранилища. — М. : Мысль, 1987. — 326 с. — (Природа мира)
- (рос.) Алисов Б. П., Берлин И. А., Михель В. М. Курс климатологии [в 3-х тт.] / под. ред. Е. С. Рубинштейна. — Л. : Гидрометиздат, 1954. — Т. 3. Климаты земного шара. — 320 с.
- (рос.) Апродов В. А. Вулканы. — М. : Мысль, 1982. — 368 с. — (Природа мира)
- (рос.) Апродов В. А. Зоны землетрясений. — М. : Мысль, 2010. — 462 с. — (Природа мира) — ISBN 978-5-244-01122-7.
- (рос.) Кабо-Верде // Африка: энциклопедический справочник [в 2-х тт.] / гл. ред. А. А. Громыко. — М. : Советская энциклопедия, 1986. — Т. 1. А-К. — 671 с.
- (рос.) Бабаев А. Г., Зонн И. С., Дроздов Н. Н., Фрейкин З. Г. Пустыни. — М. : Мысль, 1986. — 320 с. — (Природа мира)
- (рос.) Браун Л. Африка. — М. : Прогресс, 1976. — 288 с. — (Континенты, на которых мы живем)
- (рос.) Букштынов А. Д., Грошев Б. И., Крылов Г. В. Леса. — М. : Мысль, 1981. — 316 с. — (Природа мира)
- (рос.) Власова Т. В. Физическая география материков. С прилегающими частями океанов. Южная Америка, Африка, Австралия и Океания, Антарктида. — 4-е, перераб. — М. : Просвещение, 1986. — 269 с.
- (рос.) Гвоздецкий Н. А., Голубчиков Ю. Н. Горы. — М. : Мысль, 1987. — 400 с. — (Природа мира)
- (рос.) Гвоздецкий Н. А. Карст. — М. : Мысль, 1981. — 214 с. — (Природа мира)
- (рос.) Географический энциклопедический словарь: географические названия / под. ред. А. Ф. Трёшникова. — 2-е изд., доп. — М. : Советская энциклопедия, 1989. — 585 с. — ISBN 5-85270-057-6.
- (рос.) Исаченко А. Г., Шляпников А. А. Ландшафты. — М. : Мысль, 1989. — 504 с. — (Природа мира) — ISBN 5-244-00177-9.
- (рос.) Каплин П. А., Леонтьев О. К., Лукьянова С. А., Никифоров Л. Г. Берега. — М. : Мысль, 1991. — 480 с. — (Природа мира) — ISBN 5-244-00449-2.
- (рос.) Словарь современных географических названий / под общей редакцией акад. В. М. Котлякова. — Екатеринбург : У-Фактория, 2006.
- (рос.) Литвин В. М., Лымарев В. И. Острова. — М. : Мысль, 2010. — 288 с. — (Природа мира) — ISBN 978-5-244-01129-6.
- (рос.) Лобова Е. В., Хабаров А. В. Почвы. — М. : Мысль, 1983. — 304 с. — (Природа мира)
- (рос.) Максаковский В. П. Географическая картина мира. Книга I: Общая характеристика мира. — М. : Дрофа, 2008. — 495 с. — ISBN 978-5-358-05275-8.
- (рос.) Максаковский В. П. Географическая картина мира. Книга II: Региональная характеристика мира. — М. : Дрофа, 2009. — 480 с. — ISBN 978-5-358-06280-1.
- (рос.) Поспелов Е. М. Географические названия мира: Топонимический словарь. — М. : АСТ, 2005.
- (рос.) Кабо-Верде // Страны Африки. Политико-экономический справочник / ред. В. Солодовников, В. Румянцев. — М. : Издательство политической литературы, 1969. — 318 с.
- (рос.) Физико-географический атлас мира. — М. : Академия наук СССР и Главное управление геодезии и картографии ГУГК СССР, 1964. — 298 с.
- (рос.) Энциклопедия стран мира / глав. ред. Н. А. Симония. — М. : НПО «Экономика» РАН, отделение общественных наук, 2004. — 1319 с. — ISBN 5-282-02318-0.
Посилання
ред.Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Географія Кабо-Верде |
- Вікісховище : Атлас Кабо-Верде.
- Карти Кабо-Верде : [англ.] // Perry–Castañeda Library Map Collection. — Дата звернення: 21 листопада 2017 року.
- Cape Verde : [англ.] : [арх. 17 березня 2019 року] // The World Factbook. — Washington, D.C. : Central Intelligence Agency, 2017. — 14 August. — Дата звернення: 21 лютого 2019 року. — ISSN 1553-8133.
- Добірка публікацій про Кабо-Верде : [рос.] // «Вокруг света». — Дата звернення: 23 грудня 2017 року.
- European Digital Archive on the Soil Maps of the world : [англ.] // European Soil data centre (ESDAC). — Дата звернення: 23 грудня 2017 року.