Запорозька Січ: відмінності між версіями
[перевірена версія] | [перевірена версія] |
м Перенесено до Військо Запорозьке Низове |
|||
(не показано 246 проміжних версій, зроблених більш, ніж 100 користувачами) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
{{Українське козацтво |
{{Українське козацтво |
||
| image = Zaporozhian Sich rada.jpg |
|||
| caption = Козацька рада на Січі, гравюра з «Літописної оповіді про Малу Росію та її народ і козаків узагалі» О. Рігельмана, 1786 рік |
|||
}} |
|||
'''Запоро́зька Сі́ч''' або '''Запорі́зька Сі́ч'''<ref>[http://ponomariv-kultura-slova.wikidot.com/fonetyka Запорізька (не Запорозька) Січ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191105054714/http://ponomariv-kultura-slova.wikidot.com/fonetyka |date=5 листопада 2019 }} // [[Пономарів Олександр Данилович|Пономарів О. Д.]] Культура слова: мовностилістичні поради / Навч. посібник. 2-ге вид., стереотип. — К.: [[Либідь (видавництво)|Либідь]], 2001. — 240 с. — С. 24–25.</ref><ref>Сечь ист. Січ, -і; Запорожская /~чь Запорізька Січ // [http://chtyvo.org.ua/authors/Holovaschuk_Serhii/Ros-ukr_slovnyk_t3_pro-Ya/ {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191106080355/http://chtyvo.org.ua/authors/Holovaschuk_Serhii/Ros-ukr_slovnyk_t3_pro-Ya/ |date=6 листопада 2019 }} <nowiki>Російсько-український словник : [в 3 т.]</nowiki>]<nowiki> / АН УССР, Ин-т языковедения им. А. А. Потебни; редкол.: И. К. Белодед (председатель) [и др.]. - Киев : Наук. думка, 1969. – Т. 3: Про-Я / ред. тома: С. И. Головащук [и др.]. – 1969. – 727 c. – C. 270.</nowiki></ref><ref>[https://web.archive.org/web/20180123093239/http://lib.pu.if.ua/elib/local/sk429128.djvu Запорі́зька Січ, Запорозька Січ] // [[Українська радянська енциклопедія]]: в 12-ти т. / гол. ред. М. П. Бажан; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — Т. 4: Електрод — Кантаридин. — К. : Голов. ред. УРЕ, 1979. — 558 с. — С. 206—209.</ref> — укріплений осередок нереєстрового [[Військо Запорозьке Низове|Війська Запорозького Низового]] другої половини [[XVI століття|XVI]] — кінця [[XVIII століття]], що був розташований за [[Річковий поріг|порогами]] [[Дніпро|Дніпра]]. Збереглися відомості про вісім Запорозьких Січей, які наслідували одна одну. |
|||
Першим відомим [[кошовий отаман|кошовим отаманом]] Війська Запорізького був [[Остафій Дашкевич]] (поч. XVI ст.).<ref name="History_small">''[[Маркевич Микола Андрійович|Маркевич Н.]]'' История Малой России. Период вторый. — Глава II.</ref> |
|||
[[Файл:Герб Войска Запорожского.png|міні|Герб Війська Запорозького з літопису [[Григорій Грабянка|Григорія Грабянки]], що присвятив йому пісню ([[руська мова|староукр.]]) «[[Войська Запорозького воїн знаменитий]]»]] |
|||
У сучасності термін ''Запорозька Січ'' також іноді вживається для позначення усієї території та устрою [[Військо Запорозьке|Війська Запорозького]]. |
|||
== Устрій == |
|||
'''Запоро́зька Сі́ч''' (або ''Запорі́зька Сі́ч'') — укріплений осередок нереєстрового [[Військо Запорозьке Низове|Війська Запорозького Низового]] другої половини [[16 століття|XVI]] — кінця [[18 століття|XVIII століття]] з [[Дислокація військ|дислокацією]] за [[Річковий поріг|порогами]] [[Дніпро|Дніпра]]. З часу офіційного [[літопис]]ання збереглися відомості про сім Запорозьких Січей. |
|||
[[Файл:Maket.jpg|thumb|250px|Макет Запорозької Січі (Історичний музей)]] |
|||
[[Файл:Ukrainian cossacks conquer Feodosia.png|міні|праворуч|200пкс|[[1616]] року запорожці на [[Чайка (човен)|«чайках»]] під проводом гетьмана [[Петро Конашевич Сагайдачний|Петра Сагайдачного]] знищують [[Османська імперія|османський]] [[флот]] і захоплюють [[Феодосія|Кафу]]]] |
|||
Запорозька Січ була обведена високими валами з [[палісад]]ом і зрубами, на які ставилися [[гармата|гармати]]. Між валами була широка площа, на краю якої стояли [[Курінь (Запорозька Січ)|курені]] — казарми, де мешкали запорожці. Козацька [[Гарнізон|залога]] на Січі, що звалася також кошем, нараховувала кілька тисяч (іноді її чисельність доходила до 10 тис.) озброєних козаків. На площі містилася церква, будинки старшини, [[Військовий шкільний отаман|школа]], господарські та військові споруди. [[Січова церква Покрови Пресвятої Богородиці]] і духовенство перебували під зверхністю [[Межигірський монастир#Головний козацький монастир|Києво-Межигірської архімандрії]]. Площа біля церкви була центром суспільно-політичного життя Запорозької Січі, де відбувалися Січові ради тощо. Поза валами був Січовий базар, куди приїжджали купці з власними товарами. |
|||
Січовики продавали тут продукти своєї праці — рибальства і мисливства. На Січі не було ні феодальної власності на землю, ні [[Кріпацтво|кріпацтва]]. На Запоріжжі панував не феодальний примус, а принцип найму. Панівну верству Запорозької Січі становили не [[феодал]]и як привілейований стан, а власники рибних промислів, багаті скотарі й торговці, а пізніше, в міру розвитку землеробства та інших галузей господарства — власники великих [[зимівник]]ів, водяних млинів, [[Чумацтво|чумацьких]] валок тощо. |
|||
== Запорозькі Січі == |
|||
Першою літописною Січчю є [[Томаківська Січ|Томаківська]] — саме про цей острів, на котрому на той час ще розміщувався лише [[Уходники|уход]], писав [[Марцін Бельський|Мартин Бельський]] : |
|||
{{text|здавна на ньому низові козаки мешкають, яко ж їм стоїть за найміцніший замок }}. |
|||
Достовірний опис Томаківки вже з укріпленням та [[Козацька рада|козацькою радою]] поч. 80-х р. XVI ст. подав [[Бартош Папроцький]] котрий розповів про поїздку на [[Запорожжя]] польського [[Шляхта|шляхтича]] [[Самійло Зборовський|Самійла Зборовського]]. До першої половини 80-х відносяться й перші згадки про дерев'яні січові укріплення — ''засіки'' що їх будували козаки. Секретар [[Папа Римський|папського]] [[Нунцій|нунція]] в Польші Карло Гамберіні 1584 р. сповіщав : |
|||
{{text|«Дерева там багато і вони (козаки) так уміють боронити себе засіками що й зимою, як Дніпро змерзне, не бояться ніякого ворога, для більшої певності вирубають навколо лід»}} |
|||
Цим багатіям протистояла [[сірома|голота]] — безліч бідняків, позбавлених засобів виробництва і власного житла. Між цими двома протилежними класовими групами, перебував прошарок дрібних власників. Із середовища багатого козацтва виходила керівна верхівка — [[Козацька старшина|старшина]], яка зосереджувала у своїх руках адміністративну владу і судову, керувала військом і розпоряджалася коштами. Вона представляла Запорозьку Січ у зносинах із зовнішнім світом. Усю старшину обирали на військовій [[Козацька рада|козацькій раді]], причому у виборах мало право брати участь усе козацтво. Однак, попри це, заможна верхівка в більшості випадків добивалася вигідних для себе ухвал козацької ради. Відзначаючи специфічні риси політичної організації запорозького козацтва, Січ називають «козацькою республікою»<ref>{{Cite web|title=МАРКС КАРЛ ТА УКРАЇНА|url=http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=Marks_Karl|website=resource.history.org.ua|accessdate=2020-11-13|archive-date=19 листопада 2020|archive-url=https://web.archive.org/web/20201119045341/http://resource.history.org.ua/cgi-bin/eiu/history.exe?&I21DBN=EIU&P21DBN=EIU&S21STN=1&S21REF=10&S21FMT=eiu_all&C21COM=S&S21CNR=20&S21P01=0&S21P02=0&S21P03=TRN=&S21COLORTERMS=0&S21STR=Marks_Karl}}</ref>. Запорозькі козаки становили товариство — громаду, яка поділялася на [[Курінь|курені]]. Найвищим органом влади на Січі була військова козацька рада, в якій брали участь усі козаки. Рада обирала [[Кошовий отаман|кошового отамана]], козацьку старшину, спільно вирішувала найважливіші питання. На Запорозькій Січі діяв козацький військовий суд, який нещадно карав за вбивство товариша, крадіжки у побратимів. Каралися також приведення на Січ жінок, [[Алкоголізм в Україні|пияцтво]] під час походів, кривда жінки, зухвалість до начальства тощо. На Запоріжжі при церквах діяли школи, де діти козаків навчалися письма, церковного читання, співу та музики. Ще одним показником розвитку культури на Січі було шанобливе ставлення запоріжців до книжок. Звичайно, купувати та дарувати [[Книга|книжки]], могли дозволити собі лише заможні козаки. |
|||
=== Хортицька теорія === |
|||
Частина істориків вказувала як на засновника нібито [[Хортицький замок|«першої Хортицької січі»]] [[Дмитро Вишневецький|Дмитра Вишневецького]]. Аргументи проти цієї версії наступні: |
|||
=== Сухопутні і морські походи Запорозької Січі === |
|||
— Історичні джерела фіксують збудову не «січі» а «замку» |
|||
{{main|Морські походи запорозьких козаків|Сухопутні походи запорозьких козаків|Козацькі походи в Молдову}} |
|||
Запорозька Січ здійснювала сухопутні і морські походи на поляків, османів і татар, московитів. |
|||
— По-друге Вишневецький був одноосібним володарем а не обраним [[Кошовий отаман|отаманом]] |
|||
У сухопутних походах, які здійснювали в основному навесні, переважала [[кіннота]]. |
|||
— Тогочасні хроністи серед вояків Байди козаків майже не згадують |
|||
Для морських походів обирали головно осінній час і здійснювали їх на морських суднах — [[Чайка (човен)|чайках]], що вміщували від 50 до 70 козаків. Крім чайок інколи використовували й більші кораблі. Попереду йшло судно Кошового отамана, на якому майорів отаманський стяг.<ref>Д. І. Яворницький Історія запорізьких козаків. Львів. 1990.</ref> |
|||
— Один з листів [[Сигізмунд II Август|Сигізмунда]] до Вишневецького свідчить у тому числі про антикозацьку спрямованість фортеці. |
|||
Кожен козак був добре озброєний: шабля, дві рушниці, шість фунтів пороху, достатня кількість куль, ядра для [[фальконет]]ів, один [[Квадрант (астрономічний прилад)|нюрнберзький квадрант]] (для орієнтування). |
|||
== Історія == |
|||
=== Виникнення === |
|||
Першою літописною Січчю є [[Томаківська Січ|Томаківська]] — саме про цей острів, на якому на той час ще розміщувався лише [[Уходники|уход]], писав [[Марцін Бельський]]: |
|||
{{text|здавна на ньому низові козаки мешкають, яко ж їм стоїть за найміцніший замок.}} |
|||
Достовірний опис Томаківки вже з укріпленням та [[Козацька рада|козацькою радою]] початку 80-х років XVI ст. подав [[Бартош Папроцький]], котрий розповів про поїздку на [[Запорожжя]] польського [[Шляхта|шляхтича]] [[Самійло Зборовський|Самуеля (Самійла) Зборовського]]. Першої половини 80-х, стосуються й перші згадки про дерев'яні січові укріплення — ''засіки'', що їх будували козаки. Секретар [[Папа Римський|папського]] [[Нунцій|нунція]] в Польщі Карло Гамберіні 1584 р. сповіщав: |
|||
{{text|«Дерева там багато і вони (козаки) так уміють боронити себе засіками що й зимою, як Дніпро змерзне, не бояться ніякого ворога, для більшої певності вирубають навколо лід»}} |
|||
=== Хортицька теорія === |
|||
Частина істориків вказувала як на засновника, нібито [[Хортицький замок|«першої Хортицької січі»]] — [[Дмитро Вишневецький|Дмитра Вишневецького]]. Доводи проти цієї точки зору наступні: |
|||
* Історичні джерела засвідчують будову не «січі», а «замку» |
|||
* Вишневецький був одноосібним володарем, а не обраним [[Кошовий отаман|отаманом]] |
|||
* Тогочасні літописці серед вояків Байди — козаків майже не згадують |
|||
* Один з листів [[Сигізмунд II Август|Сигізмунда II Августа]] до Вишневецького свідчить у тому числі про антикозацьку спрямованість фортеці |
|||
=== Хронологія === |
=== Хронологія === |
||
[[Файл:Sichi.jpg|міні|праворуч|200пкс|Місця розташування Запорозьких січей]] |
[[Файл:Sichi.jpg|міні|праворуч|200пкс|Місця розташування Запорозьких січей]] |
||
Протягом існування Війська Низового його осередками у різний час були |
Протягом існування Війська Низового, його осередками у різний час були 8 Запорозьких січей: |
||
* [[Хортицький замок|Хортицька]] — 1556—1557 роки |
|||
* [[Томаківська Січ|Томаківська]] (80-ті роки XVI ст. — 1593) |
|||
* [[Томаківська Січ|Томаківська]] — 70-80 роки XVI ст. |
|||
* [[Базавлуцька Січ|Базавлуцька]] (1593–1638) |
|||
* [[Базавлуцька Січ|Базавлуцька]] — 1593—1638 роки |
|||
* [[Микитинська Січ|Микитинська]] (1639–1652) |
|||
* [[Микитинська Січ|Микитинська]] — 1639—1652 роки |
|||
* [[Чортомлицька Січ|Чортомлицька]] (1652–1709) |
|||
* [[Чортомлицька Січ|Чортомлицька]] — 1652—1709 роки |
|||
* [[Кам'янська Січ|Кам'янська]] (1709–1711, 1730–1734) |
|||
* [[Кам'янська Січ|Кам'янська]] — 1709—1711, 1730—1734 роки |
|||
* [[Олешківська Січ|Олешківська]] (1711–1728) |
|||
* [[Олешківська Січ|Олешківська]] — 1711—1728 роки |
|||
* [[Підпільненська Січ|Нова Січ]] (1734–1775) |
|||
* [[Нова Січ|Нова (Підпільненська) Січ]] — 1734—1775 роки. |
|||
=== Знищення Запорозької Січі (1709) === |
|||
=== Устрій === |
|||
{{main|Знищення Запорозької Січі (1709)}} |
|||
[[Файл:Zaporozhian Sich rada.jpg|thumb|250px|left|Козацька рада на Січі ([[Тимофій Калинський]], гравюра з «Літописної оповіді про Малу Росію та її народ і козаків узагалі» О.Рігельмана, кінець [[18 століття]]).]] |
|||
Запорозька Січ була обведена високими валами з частоколом і зрубами, на які ставилися [[гармата|гармати]]. Між валами була широка площа, на краю якої стояли [[курінь|курені]] — казарми, де мешкали запорожці. Козацька залога на Січі, що звалася також кошем, нараховувала кілька тисяч (іноді її чисельність доходила до 10 тис.) озброєних козаків. На площі містилася церква, будинки старшини, школа, господарські та військові споруди. Січова церква і духовенство перебували під зверхністю Києво-Межигірської архимандрії. Площа біля церкви була центром суспільно-політичного життя Запорозької Січі, де відбувалися Січові ради тощо. Поза валами був Січовий базар, куди приїжджали купці зі своїми товарами. |
|||
Січовики продавали тут продукти своєї праці — рибальства і мисливства. На Січі не було ні феодальної власності на землю, ні кріпосництва. На Запоріжжі панував не феодальний примус, а принцип найму. Панівну верству Запорозької Січі становили не феодали як привілейований стан, а власники рибних промислів, багаті скотарі й торговці, а пізніше, в міру розвитку землеробства та інших галузей господарства — власники великих [[зимівник]]ів, водяних млинів, [[Чумацтво|чумацьких]] валок тощо. |
|||
[[Файл:Печатки Війська Запорозького Низового та запорозьких паланок.jpg|thumb|200px|Печатки Війська Запорізького Низового та його паланок([[XVIII]] ст.)]] |
|||
Цим багатіям протистояла [[сірома|голота]] — маса бідняків, позбавлених засобів виробництва і власного житла. Між цими двома протилежними класовими групами стояв прошарок дрібних власників. Із середовища багатого козацтва виходила правляча верхівка — [[Козацька_старшина|старшина]], яка зосереджувала у своїх руках адміністративну владу і судову, керувала військом і розпоряджалася фінансами. Вона представляла Запорозьку Січ у зносинах із зовнішнім світом. Усю старшину обирали на військовій козацькій раді, причому у виборах мало право брати участь усе козацтво. Однак, попри це, заможна верхівка в більшості випадків добивалася вигідних для себе ухвал козацької ради. Відзначаючи специфічні риси політичної організації запорозького козацтва, Січ називають «козацькою республікою». Запорозькі козаки становили товариство — громаду, яка поділялася на [[Курінь|курені]]. Найвищим органом влади на Січі була військова козацька рада, в якій брали участь усі козаки. Рада обирала [[Кошовий отаман|кошового отамана]], козацьку старшину, спільно вирішувала найважливіші питання. На Запорозькій Січі діяв козацький військовий суд, який нещадно карав за вбивство товариша, крадіжки у побратимів. Каралися також приведення у Січ жінок, пияцтво під час походів, кривда жінки, зухвалість до начальства тощо. На Запоріжжі при церквах діяли школи, де діти козаків навчалися письма, церковного читання, співу та музики. Ще одним показником розвитку культури на Січі було шанобливе ставлення запоріжців до книги. Звичайно, купувати та дарувати книги могли дозволити собі лише заможні козаки. |
|||
Уряд царя [[Петро I|Петра І]] розглядав Запорозьку Січ як один з осередків визвольної боротьби українського народу. Після переходу на бік шведів гетьмана [[Іван Мазепа|Івана Мазепи]] та частини запорозької старшини й козаків під проводом кошового отамана [[Гордієнко Кость|Костя Гордієнка]], царський уряд звинуватив усе запорозьке козацтво в зраді. |
|||
=== Ліквідація 1709 === |
|||
За наказом царського уряду [[14 травня|14 (25) травня]] 1709 р. Запорозьку Січ було зруйновано військами під орудою полковника Яковлева. Кошовий отаман Степаненко у листі гетьману Скоропадському писав: |
|||
Уряд царя [[Петро І|Петра І]] розглядав Запорозьку Січ як один з осередків визвольної боротьби українського народу. Після переходу на бік шведів гетьмана [[Мазепа Іван Степанович|І.Мазепи]] та частини запорозької старшини й козаків під проводом кошового отамана [[Кость Гордієнко|Костя Гордієнка]], царський уряд звинуватив усе запорозьке козацтво в зраді. |
|||
За наказом царського уряду [[14 травня|14 (25) травня]] 1709 р. Запорозьку Січ було зруйновано військами під орудою полковника Яковлева. Кошовий атаман Степаненко у листі гетьману Скоропадському писав: |
|||
{{text|Учинилось у насъ въ Сичѣ то, что по Галагановой и московской присягѣ, товариству нашему голову лупили, шею на плахахъ рубили, вѣшали и иныя тиранскія смерти задавали, и дѣлали то, чего и въ поганствѣ, за древнихъ мучителей не водилось: мертвыхъ изъ гробов многихъ не только изъ товариства, но и чернецовъ откапывали, головы имъ отсѣкали, шкуры лупили и вѣшали.<ref name=javor>Яворницкий Д. І. Исторія запорозьких козаків, у трьох томах. — К.: Наук. думка, 1991. — Т. 3.// Глава Пятнадцатая, стр. 328., з посиланням на архів МЗС, малоросійські справи, 1710 р. №3</ref>}} |
{{text|Учинилось у насъ въ Сичѣ то, что по Галагановой и московской присягѣ, товариству нашему голову лупили, шею на плахахъ рубили, вѣшали и иныя тиранскія смерти задавали, и дѣлали то, чего и въ поганствѣ, за древнихъ мучителей не водилось: мертвыхъ изъ гробов многихъ не только изъ товариства, но и чернецовъ откапывали, головы имъ отсѣкали, шкуры лупили и вѣшали.<ref name=javor>Яворницкий Д. І. Исторія запорозьких козаків, у трьох томах. — К.: Наук. думка, 1991. — Т. 3.// Глава Пятнадцатая, стр. 328., з посиланням на архів МЗС, малоросійські справи, 1710 р. №3</ref>}} |
||
Після поразки шведської армії та українських козаків під командуванням гетьмана Мазепи під Полтавою деякі запорожці пішли на південь й |
Після поразки шведської армії та українських козаків під командуванням гетьмана Мазепи під Полтавою, деякі запорожці пішли на південь й 1710 року заснували нову Січ, при впаданні в Дніпро річки [[Кам'янка (притока Дніпра)|Кам'янки]] (на Херсонщині). Однак за наказом Петра вона була зруйнована військами гетьмана Скоропадського й генерала Бутурліна. Запорожці відійшли ще далі й заснували [[Олешківська Січ|Олешківську Січ]] у межах Османської імперії. |
||
Частина запорожців, у тому числі кошовий [[Гордієнко Кость|Кость Гордієнко]], брали участь у невдалому [[Похід Пилипа Орлика на Правобережну Україну (1711)|поході Пилипа Орлика на Правобережжя]] задля боротьби проти московської влади. |
|||
Відповідно до [[Прутський мир 1711|Прутської мирної угоди (1711)]] та [[Адріанопольський мирний договір 1713|Адріанопольської угоди (1713)]] Московська держава відмовлялась від претензій на Правобережну Україну та Запоріжжя та визнавала юрисдикцію Туреччини над Запорозькою Січчю. Запорозькі козаки ([[Олешківська Січ]]) знаходились під владою Османської імперії до 1734 року. |
|||
Відповідно до [[Прутський мир|Прутської мирної угоди (1711)]] та [[Адріанопольський договір (1713)|Адріанопольської угоди (1713)]] Московська держава відмовлялась від зазіхань на Правобережну Україну і Запоріжжя та визнавала [[Юрисдикція|юрисдикцію]] Османської імперії над Запорозькою Січчю. Запорозькі козаки ([[Олешківська Січ]]) знаходились під владою Османської імперії до 1734 року. |
|||
Почавши підготовку до війни з Кримом і Туреччиною, царський уряд знов запросив козаків повернутися на Запоріжжя. В березні 1734 р. запорожці заснували на р. Підпільній (рукаві Дніпра), поблизу колишньої Старої Січі, т.зв. Нову Січ. |
|||
Почавши підготовку до війни з Кримським ханством і Османською імперією, царський уряд знову запросив козаків повернутися на Запоріжжя. В березні 1734 року, запорожці заснували на річці Підпільній (рукаві Дніпра), поблизу колишньої Старої Січі, так звану [[Нова Січ|Нову Січ]]. Влітку 1734 року був підписаний [[Лубенський договір]], що закріплював владу Російської імперії на території Війська Запорозького Низового. |
|||
== Ліквідація 1775 == |
|||
=== Ліквідація Запорозької Січі (1775) === |
|||
{{main|Ліквідація Запорозької Січі (1775)}} |
{{main|Ліквідація Запорозької Січі (1775)}} |
||
[[Файл:007 Ukrainian Cossack Hetmanate and Russian Empire 1751.jpg|thumb|250px|right|Кінець Запорозької Січі ( |
[[Файл:007 Ukrainian Cossack Hetmanate and Russian Empire 1751.jpg|thumb|250px|right|Кінець Запорозької Січі (1751—1775).]] |
||
Останній період ([[1734]]–[[1775]] рр.) в історії Запорозької Січі позначився з одного боку, помітним економічним піднесенням |
Останній період ([[1734]]–[[1775]] рр.) в історії Запорозької Січі позначився з одного боку, помітним економічним піднесенням Запоріжжя, з другого — поступовим занепадом [[автономія|автономії]] Запорозької Січі і тих порядків, які були властиві їй у ранній період. Посилення [[Феодалізм|феодально]]-[[Кріпацтво|кріпосницького]] і національного гніту в центральних районах України і відносний спокій на [[Російська імперія|російсько]]-[[Кримське Ханство|кримських]] кордонах сприяли народній [[колонізація|колонізації]] Запоріжжя. В [[1970-ті|70-х]] роках [[18 ст.]] населення Запоріжжя становило, ймовірно, 100 тис. чоловік. У зв'язку з цим ускладнилося й управління краєм. Саме тоді склався адміністративно-територіальний поділ Запоріжжя на 8 [[Паланка|паланок]] (округів). Відбулися зміни і в [[економіка|економіці]] Запорозької Січі, що полягали насамперед у розширенні [[землеробство|землеробства]], якого раніше майже не було, в подальшому розвитку [[скотарство|скотарства]] і [[промисли|промислів]]. У [[Сільське господарство|сільському господарстві]] значне місце посідали [[зимівник]]и, де успішно розвивалося скотарство, [[конярство]], [[вівчарство]] та землеробство. [[Робоча сила|Робочу силу]] великих зимівників становили [[наймит]]и. Основна кількість населення зосереджувалася, однак, не в зимівниках, а в [[слобода]]х. Земля вважалася власністю всього війська і [[Кіш]] відводив її власникам зимівників і слобідським [[громада]]м. Населення слобід виконувало різні повинності. Головною повинністю козака, була військова служба на власний кошт. Посполитих звільняли від військової служби, але натомість вони відбували багато інших повинностей на користь війська і сплачували грошові [[податки]]. [[Наймана праця|Найману працю]] широко застосовували і на промислах — рибних, соляних, у [[чумацтво|чумацтві]] тощо. Заможне козацтво всіляко обмежувало повноваження [[Козацька рада|військової ради]], прагнуло замінити її [[Рада старшини|Радою старшини]] і «значного товариства». За [[Нова Січ (центр козацтва)|Нової Січі]], козацтво почало відокремлюватися від посполитих, перетворюватися на [[Соціальна верства|верству]], головним обов'язком якої було відбування військової служби, а привілеєм (для більшості в основному тільки формальним) — участь у [[самоврядування|самоврядуванні]], передусім у військовій раді. |
||
Для нагляду за діями кошової старшини, біля Січі [[1735]] року було збудовано Новосіченський [[ретраншемент]] і поставлено [[Гарнізон|військову залогу]]. Вживалися заходи для перевірки козацьких компутів (списків) і впровадження [[паспорт]]ів. На кордонах Запоріжжя за наказом імператорського уряду, збудовано систему укріплених ліній і засновано військові поселення [[Нова Сербія|Нову Сербію]] (1752 р.) і [[Слов'яно-Сербія|Слов'яно-Сербію]] ([[1753]] р.). Після ліквідації [[Гетьманство|гетьманства]] ([[1764]] р.) Запорозька Січ лишалася єдиним українським краєм, де ще зберігалася автономія. За [[Кючук-Кайнарджійський мирний договір|Кючук-Кайнарджійським мирним договором]] [[1774]] р. кордони Російської імперії відсунулися до [[гирло|гирла]] [[Південний Буг|Південного Бугу]], і Запорозька Січ втрачала значення [[Пікет (загін)|форпосту]] в боротьбі проти османсько-татарської агресії. Крім того, імператорський уряд пригадуючи участь січовиків у кривавому повстанні на [[Правобережжя|Правобережжі]] в [[1768]] році, відомішому як [[Коліївщина]], побоювався нових заворушень. Тим більше, [[Омелян Пугачов]] у [[1774]] р. під час [[Пугачовське повстання|бунту]] збирався йти на возз'єднання з запоріжцями, відчуваючи моральну підтримку з їхнього боку. Після придушення бунту, для багатьох учасників цього повстання, Запоріжжя стало надійним прихистком. |
|||
У квітні 1775 року [[Потьомкін Григорій Олександрович|Г. Потьомкін]] виступив на засіданні імператорського уряду з проєктом ліквідації Запорозької Січі. На початку червня 1775 р. імператорські війська на чолі з генералом [[Текелій Петро Абрамович|П. Текелієм]], що поверталися з османського фронту, та генерала [[Чорба Федір Арсенійович|Федора Чорби]], що був викликаний для цього з придушення повстання О. Пугачова, оточили Запорозьку Січ 4-5 (15-16) червня 1775 р. Не маючи достатніх сил боронитися, кошовий отаман [[Калнишевський Петро Іванович|Петро Іванович Калнишевський]] змушений був здати фортецю без бою. Разом із старшиною його було заарештовано і на пропозицію Потьомкіна заслано за рішенням імператорського суду на 25 років до [[Соловецькі острови|Соловецького]] [[монастир]]я, де він помер на 113 році життя [[1803]] року. Запорозьке військо було проголошено розпущеним. Землі Запорозької Січі імператорський уряд почав роздавати [[поміщик]]ам, а козаків закріпачувати. Це спричинило втечу 5 тисяч запорожців на підвладні [[Османська імперія|Османській імперії]] землі в гирлі [[Дунай|Дунаю]], де вони заснували [[Задунайська Січ|Задунайську Січ]]. |
|||
== Персоналії == |
|||
Для нагляду за діями кошової старшини біля Січі [[1735]] р. було збудовано Новосіченський [[ретраншемент]] і поставлено [[Гарнізон|військову залогу]]. Вживалися заходи для перевірки козацьких компутів (списків) і впровадження [[паспорт]]ів. На кордонах Запоріжжя за наказом царського уряду збудовано систему укріплених ліній і засновано військові поселення [[Нова Сербія|Нову Сербію]] (1752 р.) і [[Слов'яно-Сербія|Слов'яно-Сербію]] ([[1753]] р.). Після ліквідації [[Гетьманство|гетьманства]] ([[1764]] р.) Запорозька Січ лишалася єдиним українським краєм, де ще зберігалася автономія. За [[Кючук-Кайнарджійський мирний договір|Кючук-Кайнарджійським мирним договором]] [[1774]] р. кордони Росії відсунулися до [[гирло|гирла]] [[Південний Буг|Південного Бугу]], і Запорозька Січ втрачала значення [[форпост]]у в боротьбі проти турецько-татарської агресії. Крім того, царський уряд пригадуючи участь січовиків у кривавому повстанні на [[Правобережжя|Правобережжі]] в [[1768]] році, відомішому як [[Коліївщина]], побоювався нових заворушень. Тим більше, [[Омелян Пугачов]] у [[1774]] р. під час [[Пугачовське повстання|бунту]] збирався йти на возз'єднання з запоріжцями, відчуваючи моральну підтримку з їхнього боку. Після подавлення бунту, для багатьох учасників цього повстання Запоріжжя стало надійним прихистком. |
|||
* '''[[Остафій Дашкевич]]''' (1470—1536) — козацький шляхтич. Староста черкаський, канівський та кричівський. Частиною істориків згадується як організатор козацьких загонів, засновник та перший кошовий отаман (в деяких документах згадується як гетьман) Війська Запорізького (1508).<ref name="History_small"/> |
|||
* '''[[Дмитро Вишневецький|Дмитро «Байда» Вишневе́цький]]''' ({{abbr|р. н. невід.|рік народження невідомий|0}}<ref name="EIU_2003">{{стаття|видання=[[Енциклопедія історії України]]|заголовок =Вишневецький (Байда) Дмитро Іванович | автор = [[Мицик Юрій Андрійович|Мицик Ю. А.]] | рік=2003|том=1|сторінки =518-519 | посилання = http://www.history.org.ua/?termin=Vyshnevskyj_D | місце = К | видавництво = Наукова думка | відповідальний = В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України }}</ref>— [[1563]]/[[1564]], [[Стамбул]]) — українсько-литовський [[магнат]] на [[Волинь|Волині]], [[князь]] гербу [[Корибут]] з династії [[Гедиміновичі]]в, козацький ватажок, гетьман. [[Урядник]] Польського Королівства ([[староста]] [[канів]]ський і [[черкаси|черкаський]]). Власник маєтків у [[містечко|містечку]] [[Вишнівець]] [[Кременецький повіт (значення)|Кременецького повіту]]. Збудований ним [[Хортицький замок|замок]] на острові [[Байда (острів)|Мала Хортиця]] вважається прототипом Запорозької Січі. |
|||
== Запорозька Січ у художніх творах == |
|||
У квітні 1775 року [[Потьомкін Григорій Олександрович|Г. Потьомкін]] виступив на засіданні царського уряду з проектом ліквідації Запорозької Січі. На початку червня 1775 р. царські війська на чолі з генералом [[Текелій Петро Абрамович|П. Текелієм]], що поверталися з турецького фронту, та генерала [[Чорба Федір Арсенійович|Федора Чорби]], що був викликаний для цього з придушення повстання О.Пугачова, оточили Запорозьку Січ 4-5(15-16).VI .1775 р. Не маючи сил боронитися, кошовий отаман [[Калнишевський Петро Іванович|Петро Іванович Калнишевський]] змушений був здати фортецю без бою. Разом із старшиною його було заарештовано і на пропозицію Потьомкіна заслано по рішенню царського суду на 25 років до [[Соловецькі острови|Соловецького]] [[монастир]]я, де він помер на 113 році життя у [[1803]] р. Запорозьке військо було оголошено розпущеним. Землі Запорозької Січі царський уряд почав роздавати [[поміщик]]ам, а козаків покріпачувати. Це спричинилося до втечі 5 тисяч запорожців на підвладну [[Османська імперія|Туреччині]] територію в гирлі [[Дунай|Дунаю]], де вони заснували [[Задунайська Січ|Задунайську Січ]]. |
|||
* [[Запорізька січ (фільм, 1911)]] |
|||
* [[Дорога на Січ|Дорога на Січ (фільм)]] |
|||
== Див. також == |
== Див. також == |
||
* [[Вольності Війська Запорозького]] |
|||
* [[Одяг запорізьких козаків]] |
* [[Одяг запорізьких козаків]] |
||
* [[Лицар із самопалом]] |
* [[Лицар із самопалом]] |
||
* [[500-ліття Запорозького козацтва]] |
* [[500-ліття Запорозького козацтва]] |
||
* [[Список запорозьких поселень]] |
|||
* [[Козацька корогва]] |
|||
== Примітки == |
== Примітки == |
||
Рядок 70: | Рядок 101: | ||
== Джерела та література == |
== Джерела та література == |
||
* ''В. О. Щербак''. [http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Zaporozka_sich Запорозька Січ] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20160803094852/http://www.history.org.ua/?encyclop&termin=Zaporozka_sich |date=3 серпня 2016 }} // {{ЕІУ|3|270}} |
|||
* [http://exlibris.org.ua/cossacks/index.html Дмитро Яворницький. ''Історія запорізьких козаків''] |
|||
* [http://exlibris.org.ua/cossacks/index.html Дмитро Яворницький. ''Історія запорізьких козаків''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090413155225/http://exlibris.org.ua/cossacks/index.html |date=13 квітня 2009 }} |
|||
* [http://litopys.org.ua/velichko/vel.htm Самійло Величко. ''Літопис''] |
|||
* [https://www.academia.edu/17100209/Намогильні_хрести_запорожців_Grave_crosses_of_the_Zaporizhzhe_Cossacks_1998 Намогильні хрести запорозьких козаків. / відп. редактор — І. В. Сапожников. — Одеса, 1998] (укр., рус.). |
|||
* Смолій В. А. (відп. ред.) «Історія українського козацтва: Нариси у 2-х томах». Том I ст. 532–601 в/д [[Києво-Могилянська академія (видавництво)|«Києво-Могилянська академія»]], 2007 |
|||
* [http://litopys.org.ua/velichko/vel.htm Самійло Величко. ''Літопис''] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20080109091216/http://litopys.org.ua/velichko/vel.htm |date=9 січня 2008 }} |
|||
* Сапожников І. В. [https://www.academia.edu/13873944/Запорозька_Військова_Покровська_церква_Zaporizhzhya_Sich_Pokrоvskaya_church_2003 Запорозька Військова Покровська церква. 2003.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200126103000/https://www.academia.edu/13873944/Запорозька_Військова_Покровська_церква_Zaporizhzhya_Sich_Pokrоvskaya_church_2003 |date=26 січня 2020 }} |
|||
* Смолій В. А. (відп. ред.) «Історія українського козацтва: Нариси у 2-х томах». Том I ст. 532—601 в/д [[Києво-Могилянська академія (видавництво)|«Києво-Могилянська академія»]], 2007 |
|||
'''Довідники''' |
'''Довідники''' |
||
* ''Гайдай Л.'' Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. — Луцьк: Вежа, 2000 . |
* ''Гайдай Л.'' Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. — Луцьк: Вежа, 2000 . |
||
* [http://history.franko.lviv.ua/dovidnyk.htm ''Довідник з історії України''. За ред. І. Підкови та Р. Шуста. — К.: Генеза, 1993 .] |
* [http://history.franko.lviv.ua/dovidnyk.htm ''Довідник з історії України''. За ред. І. Підкови та Р. Шуста. — К.: Генеза, 1993 .] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20090410032820/http://history.franko.lviv.ua/dovidnyk.htm |date=10 квітня 2009 }} |
||
== Посилання == |
== Посилання == |
||
* {{УМЕ14|частина=[https://archive.org/stream/UkrMalaEn/kn_14_Се-Сті#page/n33/mode/2up Січ Запорізька]|сторінки=1749-1751}} |
|||
{{commonscat|Zaporozhian Cossacks}} |
|||
* [http://litopys.org.ua/holob/hol.htm В.Голобуцький «Запорозьке козацтво»] |
* [http://litopys.org.ua/holob/hol.htm В.Голобуцький «Запорозьке козацтво»] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20200221074904/http://litopys.org.ua/holob/hol.htm |date=21 лютого 2020 }} |
||
* ''Апанович О.'' [https://archive.org/stream/maliySlovnik#page/n157/mode/2up Запорозька січ] // Малий словник історії України / Ред. кол.: [[Смолій Валерій Андрійович|В. Смолій]], [[Верстюк Владислав Федорович|В. Верстюк]], [[Віднянський Степан Васильович|С. Віднянський]] та ін. — К.: [[Либідь (видавництво)|Либідь]], 1997. — 464 с. — С. 158—159. |
|||
* [http://web.znu.edu.ua/euk/main1024.htm ''Енциклопедія українського козацтва''] |
|||
* [https://web.archive.org/web/20120119184137/http://web.znu.edu.ua/euk/main1024.htm ''Енциклопедія українського козацтва''] |
|||
* [http://www.cossackdom.com/troopsr.html#zaporozh Козацтво XV–XXI ст.] |
|||
* [http://www.cossackdom.com/troopsr.html#zaporozh Козацтво XV—XXI ст.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20100403053454/http://www.cossackdom.com/troopsr.html#zaporozh |date=3 квітня 2010 }} |
|||
* [http://kaschenko.uaweb.org/opovidannia/index.html Адріан Кащенко, «Оповідання про славне Військо Запорозьке низове»] |
|||
* [https://web.archive.org/web/20120306105444/http://kaschenko.uaweb.org/opovidannia/index.html Адріан Кащенко, «Оповідання про славне Військо Запорозьке низове»] |
|||
* [http://www.ex.ua/view/19334308 «Козацькі січі. Нариси з історії українського козацтва XVI–XVIII ст.» Відп. ред. В. Смолій. 1998] |
|||
* [http://www.ex.ua/view/19334308 «Козацькі січі. Нариси з історії українського козацтва XVI—XVIII ст.» Відп. ред. В. Смолій. 1998]{{Недоступне посилання|date=липень 2019 |bot=InternetArchiveBot }} |
|||
* [http://gk-press.if.ua/medytsyna-po-kozatsky/ Медицина по-козацьки] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20191222180107/http://gk-press.if.ua/medytsyna-po-kozatsky/ |date=22 грудня 2019 }} |
|||
* [http://web.nlu.org.ua/object.html?id=815 Архів Запорозької Січі: опис матеріалів / Центр. архів. упр. УСРР, Археол. коміс. — Київ: б. в., 1931. — XIX, 167, 3 с.] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20220204104259/https://web.nlu.org.ua/object.html?id=815 |date=4 лютого 2022 }} |
|||
* [https://www.kobzar.in.ua/knigi/po-sledam-zaporozhcev-d-i-evarnickij-1898-god/ Эварницкий Д. И. По следам запорожцев. СПб, 1898] |
|||
{{Козацькі Січі}} |
{{Козацькі Січі}} |
||
{{Історія України}} |
{{Історія України}} |
||
{{Україна в темах}} |
|||
{{Бібліоінформація}} |
|||
[[Категорія:Військо Запорозьке|*]] |
[[Категорія:Військо Запорозьке|*]] |
Поточна версія на 11:41, 5 червня 2024
Українське козацтво |
---|
Козацька рада на Січі, гравюра з «Літописної оповіді про Малу Росію та її народ і козаків узагалі» О. Рігельмана, 1786 рік |
Інше |
Запоро́зька Сі́ч або Запорі́зька Сі́ч[1][2][3] — укріплений осередок нереєстрового Війська Запорозького Низового другої половини XVI — кінця XVIII століття, що був розташований за порогами Дніпра. Збереглися відомості про вісім Запорозьких Січей, які наслідували одна одну. Першим відомим кошовим отаманом Війська Запорізького був Остафій Дашкевич (поч. XVI ст.).[4]
У сучасності термін Запорозька Січ також іноді вживається для позначення усієї території та устрою Війська Запорозького.
Запорозька Січ була обведена високими валами з палісадом і зрубами, на які ставилися гармати. Між валами була широка площа, на краю якої стояли курені — казарми, де мешкали запорожці. Козацька залога на Січі, що звалася також кошем, нараховувала кілька тисяч (іноді її чисельність доходила до 10 тис.) озброєних козаків. На площі містилася церква, будинки старшини, школа, господарські та військові споруди. Січова церква Покрови Пресвятої Богородиці і духовенство перебували під зверхністю Києво-Межигірської архімандрії. Площа біля церкви була центром суспільно-політичного життя Запорозької Січі, де відбувалися Січові ради тощо. Поза валами був Січовий базар, куди приїжджали купці з власними товарами.
Січовики продавали тут продукти своєї праці — рибальства і мисливства. На Січі не було ні феодальної власності на землю, ні кріпацтва. На Запоріжжі панував не феодальний примус, а принцип найму. Панівну верству Запорозької Січі становили не феодали як привілейований стан, а власники рибних промислів, багаті скотарі й торговці, а пізніше, в міру розвитку землеробства та інших галузей господарства — власники великих зимівників, водяних млинів, чумацьких валок тощо.
Цим багатіям протистояла голота — безліч бідняків, позбавлених засобів виробництва і власного житла. Між цими двома протилежними класовими групами, перебував прошарок дрібних власників. Із середовища багатого козацтва виходила керівна верхівка — старшина, яка зосереджувала у своїх руках адміністративну владу і судову, керувала військом і розпоряджалася коштами. Вона представляла Запорозьку Січ у зносинах із зовнішнім світом. Усю старшину обирали на військовій козацькій раді, причому у виборах мало право брати участь усе козацтво. Однак, попри це, заможна верхівка в більшості випадків добивалася вигідних для себе ухвал козацької ради. Відзначаючи специфічні риси політичної організації запорозького козацтва, Січ називають «козацькою республікою»[5]. Запорозькі козаки становили товариство — громаду, яка поділялася на курені. Найвищим органом влади на Січі була військова козацька рада, в якій брали участь усі козаки. Рада обирала кошового отамана, козацьку старшину, спільно вирішувала найважливіші питання. На Запорозькій Січі діяв козацький військовий суд, який нещадно карав за вбивство товариша, крадіжки у побратимів. Каралися також приведення на Січ жінок, пияцтво під час походів, кривда жінки, зухвалість до начальства тощо. На Запоріжжі при церквах діяли школи, де діти козаків навчалися письма, церковного читання, співу та музики. Ще одним показником розвитку культури на Січі було шанобливе ставлення запоріжців до книжок. Звичайно, купувати та дарувати книжки, могли дозволити собі лише заможні козаки.
Запорозька Січ здійснювала сухопутні і морські походи на поляків, османів і татар, московитів.
У сухопутних походах, які здійснювали в основному навесні, переважала кіннота.
Для морських походів обирали головно осінній час і здійснювали їх на морських суднах — чайках, що вміщували від 50 до 70 козаків. Крім чайок інколи використовували й більші кораблі. Попереду йшло судно Кошового отамана, на якому майорів отаманський стяг.[6]
Кожен козак був добре озброєний: шабля, дві рушниці, шість фунтів пороху, достатня кількість куль, ядра для фальконетів, один нюрнберзький квадрант (для орієнтування).
Першою літописною Січчю є Томаківська — саме про цей острів, на якому на той час ще розміщувався лише уход, писав Марцін Бельський:
здавна на ньому низові козаки мешкають, яко ж їм стоїть за найміцніший замок.
Достовірний опис Томаківки вже з укріпленням та козацькою радою початку 80-х років XVI ст. подав Бартош Папроцький, котрий розповів про поїздку на Запорожжя польського шляхтича Самуеля (Самійла) Зборовського. Першої половини 80-х, стосуються й перші згадки про дерев'яні січові укріплення — засіки, що їх будували козаки. Секретар папського нунція в Польщі Карло Гамберіні 1584 р. сповіщав:
«Дерева там багато і вони (козаки) так уміють боронити себе засіками що й зимою, як Дніпро змерзне, не бояться ніякого ворога, для більшої певності вирубають навколо лід»
Частина істориків вказувала як на засновника, нібито «першої Хортицької січі» — Дмитра Вишневецького. Доводи проти цієї точки зору наступні:
- Історичні джерела засвідчують будову не «січі», а «замку»
- Вишневецький був одноосібним володарем, а не обраним отаманом
- Тогочасні літописці серед вояків Байди — козаків майже не згадують
- Один з листів Сигізмунда II Августа до Вишневецького свідчить у тому числі про антикозацьку спрямованість фортеці
Протягом існування Війська Низового, його осередками у різний час були 8 Запорозьких січей:
- Хортицька — 1556—1557 роки
- Томаківська — 70-80 роки XVI ст.
- Базавлуцька — 1593—1638 роки
- Микитинська — 1639—1652 роки
- Чортомлицька — 1652—1709 роки
- Кам'янська — 1709—1711, 1730—1734 роки
- Олешківська — 1711—1728 роки
- Нова (Підпільненська) Січ — 1734—1775 роки.
Уряд царя Петра І розглядав Запорозьку Січ як один з осередків визвольної боротьби українського народу. Після переходу на бік шведів гетьмана Івана Мазепи та частини запорозької старшини й козаків під проводом кошового отамана Костя Гордієнка, царський уряд звинуватив усе запорозьке козацтво в зраді.
За наказом царського уряду 14 (25) травня 1709 р. Запорозьку Січ було зруйновано військами під орудою полковника Яковлева. Кошовий отаман Степаненко у листі гетьману Скоропадському писав:
Учинилось у насъ въ Сичѣ то, что по Галагановой и московской присягѣ, товариству нашему голову лупили, шею на плахахъ рубили, вѣшали и иныя тиранскія смерти задавали, и дѣлали то, чего и въ поганствѣ, за древнихъ мучителей не водилось: мертвыхъ изъ гробов многихъ не только изъ товариства, но и чернецовъ откапывали, головы имъ отсѣкали, шкуры лупили и вѣшали.[7]
Після поразки шведської армії та українських козаків під командуванням гетьмана Мазепи під Полтавою, деякі запорожці пішли на південь й 1710 року заснували нову Січ, при впаданні в Дніпро річки Кам'янки (на Херсонщині). Однак за наказом Петра вона була зруйнована військами гетьмана Скоропадського й генерала Бутурліна. Запорожці відійшли ще далі й заснували Олешківську Січ у межах Османської імперії.
Частина запорожців, у тому числі кошовий Кость Гордієнко, брали участь у невдалому поході Пилипа Орлика на Правобережжя задля боротьби проти московської влади.
Відповідно до Прутської мирної угоди (1711) та Адріанопольської угоди (1713) Московська держава відмовлялась від зазіхань на Правобережну Україну і Запоріжжя та визнавала юрисдикцію Османської імперії над Запорозькою Січчю. Запорозькі козаки (Олешківська Січ) знаходились під владою Османської імперії до 1734 року.
Почавши підготовку до війни з Кримським ханством і Османською імперією, царський уряд знову запросив козаків повернутися на Запоріжжя. В березні 1734 року, запорожці заснували на річці Підпільній (рукаві Дніпра), поблизу колишньої Старої Січі, так звану Нову Січ. Влітку 1734 року був підписаний Лубенський договір, що закріплював владу Російської імперії на території Війська Запорозького Низового.
Останній період (1734–1775 рр.) в історії Запорозької Січі позначився з одного боку, помітним економічним піднесенням Запоріжжя, з другого — поступовим занепадом автономії Запорозької Січі і тих порядків, які були властиві їй у ранній період. Посилення феодально-кріпосницького і національного гніту в центральних районах України і відносний спокій на російсько-кримських кордонах сприяли народній колонізації Запоріжжя. В 70-х роках 18 ст. населення Запоріжжя становило, ймовірно, 100 тис. чоловік. У зв'язку з цим ускладнилося й управління краєм. Саме тоді склався адміністративно-територіальний поділ Запоріжжя на 8 паланок (округів). Відбулися зміни і в економіці Запорозької Січі, що полягали насамперед у розширенні землеробства, якого раніше майже не було, в подальшому розвитку скотарства і промислів. У сільському господарстві значне місце посідали зимівники, де успішно розвивалося скотарство, конярство, вівчарство та землеробство. Робочу силу великих зимівників становили наймити. Основна кількість населення зосереджувалася, однак, не в зимівниках, а в слободах. Земля вважалася власністю всього війська і Кіш відводив її власникам зимівників і слобідським громадам. Населення слобід виконувало різні повинності. Головною повинністю козака, була військова служба на власний кошт. Посполитих звільняли від військової служби, але натомість вони відбували багато інших повинностей на користь війська і сплачували грошові податки. Найману працю широко застосовували і на промислах — рибних, соляних, у чумацтві тощо. Заможне козацтво всіляко обмежувало повноваження військової ради, прагнуло замінити її Радою старшини і «значного товариства». За Нової Січі, козацтво почало відокремлюватися від посполитих, перетворюватися на верству, головним обов'язком якої було відбування військової служби, а привілеєм (для більшості в основному тільки формальним) — участь у самоврядуванні, передусім у військовій раді.
Для нагляду за діями кошової старшини, біля Січі 1735 року було збудовано Новосіченський ретраншемент і поставлено військову залогу. Вживалися заходи для перевірки козацьких компутів (списків) і впровадження паспортів. На кордонах Запоріжжя за наказом імператорського уряду, збудовано систему укріплених ліній і засновано військові поселення Нову Сербію (1752 р.) і Слов'яно-Сербію (1753 р.). Після ліквідації гетьманства (1764 р.) Запорозька Січ лишалася єдиним українським краєм, де ще зберігалася автономія. За Кючук-Кайнарджійським мирним договором 1774 р. кордони Російської імперії відсунулися до гирла Південного Бугу, і Запорозька Січ втрачала значення форпосту в боротьбі проти османсько-татарської агресії. Крім того, імператорський уряд пригадуючи участь січовиків у кривавому повстанні на Правобережжі в 1768 році, відомішому як Коліївщина, побоювався нових заворушень. Тим більше, Омелян Пугачов у 1774 р. під час бунту збирався йти на возз'єднання з запоріжцями, відчуваючи моральну підтримку з їхнього боку. Після придушення бунту, для багатьох учасників цього повстання, Запоріжжя стало надійним прихистком.
У квітні 1775 року Г. Потьомкін виступив на засіданні імператорського уряду з проєктом ліквідації Запорозької Січі. На початку червня 1775 р. імператорські війська на чолі з генералом П. Текелієм, що поверталися з османського фронту, та генерала Федора Чорби, що був викликаний для цього з придушення повстання О. Пугачова, оточили Запорозьку Січ 4-5 (15-16) червня 1775 р. Не маючи достатніх сил боронитися, кошовий отаман Петро Іванович Калнишевський змушений був здати фортецю без бою. Разом із старшиною його було заарештовано і на пропозицію Потьомкіна заслано за рішенням імператорського суду на 25 років до Соловецького монастиря, де він помер на 113 році життя 1803 року. Запорозьке військо було проголошено розпущеним. Землі Запорозької Січі імператорський уряд почав роздавати поміщикам, а козаків закріпачувати. Це спричинило втечу 5 тисяч запорожців на підвладні Османській імперії землі в гирлі Дунаю, де вони заснували Задунайську Січ.
- Остафій Дашкевич (1470—1536) — козацький шляхтич. Староста черкаський, канівський та кричівський. Частиною істориків згадується як організатор козацьких загонів, засновник та перший кошовий отаман (в деяких документах згадується як гетьман) Війська Запорізького (1508).[4]
- Дмитро «Байда» Вишневе́цький (р. н. невід.[8]— 1563/1564, Стамбул) — українсько-литовський магнат на Волині, князь гербу Корибут з династії Гедиміновичів, козацький ватажок, гетьман. Урядник Польського Королівства (староста канівський і черкаський). Власник маєтків у містечку Вишнівець Кременецького повіту. Збудований ним замок на острові Мала Хортиця вважається прототипом Запорозької Січі.
- Вольності Війська Запорозького
- Одяг запорізьких козаків
- Лицар із самопалом
- 500-ліття Запорозького козацтва
- Список запорозьких поселень
- Козацька корогва
- ↑ Запорізька (не Запорозька) Січ [Архівовано 5 листопада 2019 у Wayback Machine.] // Пономарів О. Д. Культура слова: мовностилістичні поради / Навч. посібник. 2-ге вид., стереотип. — К.: Либідь, 2001. — 240 с. — С. 24–25.
- ↑ Сечь ист. Січ, -і; Запорожская /~чь Запорізька Січ // [[https://web.archive.org/web/20191106080355/http://chtyvo.org.ua/authors/Holovaschuk_Serhii/Ros-ukr_slovnyk_t3_pro-Ya/ Архівовано 6 листопада 2019 у Wayback Machine.] Російсько-український словник : [в 3 т.]] / АН УССР, Ин-т языковедения им. А. А. Потебни; редкол.: И. К. Белодед (председатель) [и др.]. - Киев : Наук. думка, 1969. – Т. 3: Про-Я / ред. тома: С. И. Головащук [и др.]. – 1969. – 727 c. – C. 270.
- ↑ Запорі́зька Січ, Запорозька Січ // Українська радянська енциклопедія: в 12-ти т. / гол. ред. М. П. Бажан; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — Т. 4: Електрод — Кантаридин. — К. : Голов. ред. УРЕ, 1979. — 558 с. — С. 206—209.
- ↑ а б Маркевич Н. История Малой России. Период вторый. — Глава II.
- ↑ МАРКС КАРЛ ТА УКРАЇНА. resource.history.org.ua. Архів оригіналу за 19 листопада 2020. Процитовано 13 листопада 2020.
- ↑ Д. І. Яворницький Історія запорізьких козаків. Львів. 1990.
- ↑ Яворницкий Д. І. Исторія запорозьких козаків, у трьох томах. — К.: Наук. думка, 1991. — Т. 3.// Глава Пятнадцатая, стр. 328., з посиланням на архів МЗС, малоросійські справи, 1710 р. №3
- ↑ Мицик Ю. А. Вишневецький (Байда) Дмитро Іванович / В. А. Смолій (голова) та ін. НАН України. Інститут історії України // Енциклопедія історії України. — К : Наукова думка, 2003. — Т. 1. — С. 518-519.
- В. О. Щербак. Запорозька Січ [Архівовано 3 серпня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2005. — Т. 3 : Е — Й. — С. 270. — ISBN 966-00-0610-1.
- Дмитро Яворницький. Історія запорізьких козаків [Архівовано 13 квітня 2009 у Wayback Machine.]
- Намогильні хрести запорозьких козаків. / відп. редактор — І. В. Сапожников. — Одеса, 1998 (укр., рус.).
- Самійло Величко. Літопис [Архівовано 9 січня 2008 у Wayback Machine.]
- Сапожников І. В. Запорозька Військова Покровська церква. 2003. [Архівовано 26 січня 2020 у Wayback Machine.]
- Смолій В. А. (відп. ред.) «Історія українського козацтва: Нариси у 2-х томах». Том I ст. 532—601 в/д «Києво-Могилянська академія», 2007
Довідники
- Гайдай Л. Історія України в особах, термінах, назвах і поняттях. — Луцьк: Вежа, 2000 .
- Довідник з історії України. За ред. І. Підкови та Р. Шуста. — К.: Генеза, 1993 . [Архівовано 10 квітня 2009 у Wayback Machine.]
- Січ Запорізька // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1965. — Т. 7, кн. XIV : Літери Сен — Сті. — С. 1749-1751. — 1000 екз.
- В.Голобуцький «Запорозьке козацтво» [Архівовано 21 лютого 2020 у Wayback Machine.]
- Апанович О. Запорозька січ // Малий словник історії України / Ред. кол.: В. Смолій, В. Верстюк, С. Віднянський та ін. — К.: Либідь, 1997. — 464 с. — С. 158—159.
- Енциклопедія українського козацтва
- Козацтво XV—XXI ст. [Архівовано 3 квітня 2010 у Wayback Machine.]
- Адріан Кащенко, «Оповідання про славне Військо Запорозьке низове»
- «Козацькі січі. Нариси з історії українського козацтва XVI—XVIII ст.» Відп. ред. В. Смолій. 1998[недоступне посилання з липня 2019]
- Медицина по-козацьки [Архівовано 22 грудня 2019 у Wayback Machine.]
- Архів Запорозької Січі: опис матеріалів / Центр. архів. упр. УСРР, Археол. коміс. — Київ: б. в., 1931. — XIX, 167, 3 с. [Архівовано 4 лютого 2022 у Wayback Machine.]
- Эварницкий Д. И. По следам запорожцев. СПб, 1898
|
|
|