Літке Федір Петрович: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [перевірена версія] |
Немає опису редагування Мітки: Скасовано Візуальний редактор |
Скасування редагування № 42765399 користувача 195.64.183.225 (обговорення) Мітка: Скасування |
||
Рядок 4: | Рядок 4: | ||
}} |
}} |
||
{{Однофамільці|Літке}} |
{{Однофамільці|Літке}} |
||
[[Граф (титул)|Граф]] '''Федір Петрович |
[[Граф (титул)|Граф]] '''Федір Петрович Літке''' ({{Lang-ru|Фёдор Петро́вич Ли́тке}}; {{Lang-de|Friedrich Benjamin Graf von Lütke}}, Фрідріх Беньямін Граф фон Лютке; {{OldStyleDate2|28|вересня|1797|17}}, [[Санкт-Петербург]] — {{OldStyleDate2|20|серпня|1882|8}}, Санкт-Петербург) — [[Російська імперія|російський]] мореплавець, географ, дослідник [[Арктика|Арктики]], [[генерал-ад'ютант]], [[адмірал]] ([[1855]]), президент [[Петербурзька академія наук|Академії Наук]] у [[1864]]–[[1882]] роках. |
||
== Біографія == |
== Біографія == |
||
Рядок 15: | Рядок 15: | ||
До 15 років жив в будинку свого дядька Ф. І. Енгеля, члена Державної ради. Наданий самому собі, Федір не отримав систематичної освіти, хоча і перечитав, за свідченням його друга [[Врангель Фердинанд Петрович|Фердинанда Петровича Врангеля]], надзвичайно багато книг, чому сприяли «ненаситна жага знань, яка становила характерну рису його характеру, і видатні розумові здібності». |
До 15 років жив в будинку свого дядька Ф. І. Енгеля, члена Державної ради. Наданий самому собі, Федір не отримав систематичної освіти, хоча і перечитав, за свідченням його друга [[Врангель Фердинанд Петрович|Фердинанда Петровича Врангеля]], надзвичайно багато книг, чому сприяли «ненаситна жага знань, яка становила характерну рису його характеру, і видатні розумові здібності». |
||
У [[1810|1810 році]] одна з сестер Федора вийшла заміж за капітана 2-го рангу Івана Сульменева, що став згодом адміралом. Це визначило подальшу долю хлопчика. Під час [[Французько-російська війна (1812)|війни 1812 року]] Сульменев командував загоном балтійських парусно-гребних канонерських човнів. Коли загін став на зимівлю в Свеаборг, до Сульменева приїхала дружина з юним Федором. Хлопчик все дні проводив на кораблях, а його улюбленими книгами стали твори знаменитих мореплавців. Переконавшись, що Федір серйозно вирішив стати моряком, Сульменев найняв учителів, які знайомили його з основами математики та навігації. Юний гардемарин почав службу в загоні Сульменева. За сміливість, спритність і самовладання в боях проти французьких частин в [[Гданськ|Данцигу]] під командуванням Сульменева Федір |
У [[1810|1810 році]] одна з сестер Федора вийшла заміж за капітана 2-го рангу Івана Сульменева, що став згодом адміралом. Це визначило подальшу долю хлопчика. Під час [[Французько-російська війна (1812)|війни 1812 року]] Сульменев командував загоном балтійських парусно-гребних канонерських човнів. Коли загін став на зимівлю в Свеаборг, до Сульменева приїхала дружина з юним Федором. Хлопчик все дні проводив на кораблях, а його улюбленими книгами стали твори знаменитих мореплавців. Переконавшись, що Федір серйозно вирішив стати моряком, Сульменев найняв учителів, які знайомили його з основами математики та навігації. Юний гардемарин почав службу в загоні Сульменева. За сміливість, спритність і самовладання в боях проти французьких частин в [[Гданськ|Данцигу]] під командуванням Сульменева Федір Літке був нагороджений [[Георгіївський хрест|відзнакою Військового ордена]] і поставлений в мічмани. |
||
=== Морська служба === |
=== Морська служба === |
||
У [[1817|1817 році]], дізнавшись, що [[Головнін Василь Михайлович |Василь Головнін]] збирається в [[Навколосвітня подорож|навколосвітній похід]] на шлюпі «Камчатка», Сульменев рекомендував йому свого улюбленця. Плавання навколо світу вважалося справою великої важливості, і потрапити в команду було великою честю. На шлюпі |
У [[1817|1817 році]], дізнавшись, що [[Головнін Василь Михайлович |Василь Головнін]] збирається в [[Навколосвітня подорож|навколосвітній похід]] на шлюпі «Камчатка», Сульменев рекомендував йому свого улюбленця. Плавання навколо світу вважалося справою великої важливості, і потрапити в команду було великою честю. На шлюпі Літке зустрівся з колишнім ліцеїстом, другом [[Пушкін Олександр Сергійович|Олександра Пушкіна]], волонтером Федором Матюшкіним, молодшим вахтовим офіцером [[Врангель Фердинанд Петрович|Фердинандом Врангелем]] (майбутнім відомим дослідником Арктики), гардемарином [[ Лутковский, Феопемпт Степанович |Феопемтом Лутковським]] . Всі вони пристрасно мріяли здійснити навколосвітнє плавання і були щасливі, що Головнін взяв їх. |
||
[[Файл:Litkemap.jpg|міні|ліворуч|450x450пкс| Плавання Ф. П. Літке на шлюпі «Сенявін» в 1826—1828 роках ]] |
[[Файл:Litkemap.jpg|міні|ліворуч|450x450пкс| Плавання Ф. П. Літке на шлюпі «Сенявін» в 1826—1828 роках ]] |
||
[[Файл:Litkefp.jpeg|міні|праворуч|363x363пкс| Ф. П. Літке ]] |
[[Файл:Litkefp.jpeg|міні|праворуч|363x363пкс| Ф. П. Літке ]] |
||
Плавання тривало з [[26 серпня]] [[1817]] по [[5 вересня]] [[1819]]. Шлюп «Камчатка» перетнув Атлантику, обігнув мис Горн, далі через весь Тихий океан добрався до Камчатки, побував у всіх російських володіннях Північної Америки, на Гавайських, Маріанських і Молуккських островах, перетнув Індійський океан і, обігнувши мис Доброї Надії, повернувся в Кронштадт. |
Плавання тривало з [[26 серпня]] [[1817]] по [[5 вересня]] [[1819]]. Шлюп «Камчатка» перетнув Атлантику, обігнув мис Горн, далі через весь Тихий океан добрався до Камчатки, побував у всіх російських володіннях Північної Америки, на Гавайських, Маріанських і Молуккських островах, перетнув Індійський океан і, обігнувши мис Доброї Надії, повернувся в Кронштадт. |
||
Літке займав на шлюпі пост начальника гідрографічної експедиції. З дворічного плавання, за словами Літке, він повернувся «справжнім моряком». Літке і на шлюпі продовжував займатися самоосвітою — вивчив англійську мову, робив переклади, астрономічні спостереження і обчислення. |
|||
У [[1821]] — [[1824|1824 роках]] в ході самостійних наукових експедицій на шістнадцятигарматному бризі «Нова Земля», які йому доручили за рекомендацією Головніна, |
У [[1821]] — [[1824|1824 роках]] в ході самостійних наукових експедицій на шістнадцятигарматному бризі «Нова Земля», які йому доручили за рекомендацією Головніна, Літке описав береги [[Нова Земля|Нової Землі]], зробив багато географічних визначень місць по березі [[Біле море|Білого моря]], досліджував глибини [[Фарватер|фарватеру]] і небезпечних мілин цього моря. У [[1828|1828 році]] була опублікована книга Літке «чотириразова подорож в Північний Льодовитий океан на військовому бригу „Нова Земля“ в 1821—1824 роках», яка принесла йому популярність і визнання в науковому світі. |
||
У [[1826|1826 році]] |
У [[1826|1826 році]] Літке відправився командиром шлюпа «Сенявін» в нове навколосвітнє плавання, що тривало три роки<ref>{{Книга |
||
|автор = |
|автор = Литке Ф.П. |
||
|заголовок = "Путешествие вокруг света, совершенное по повелению императора Николая I на военном шлюпе Сенявин в 1826, 1827, 1828 и 1829 годах, флота капитаном Федором |
|заголовок = "Путешествие вокруг света, совершенное по повелению императора Николая I на военном шлюпе Сенявин в 1826, 1827, 1828 и 1829 годах, флота капитаном Федором Литке : Отделение мореходное. С атласом." |
||
|відповідальний = Ценсор Ф. Шармуа |
|відповідальний = Ценсор Ф. Шармуа |
||
|посилання = https://search.rsl.ru/ru/record/01003542120 |
|посилання = https://search.rsl.ru/ru/record/01003542120 |
||
Рядок 41: | Рядок 41: | ||
}}</ref>. За результатами це була одна з найбільш успішних експедицій першої половини XIX століття: в [[Берингове море|Беринговому морі]] визначені найважливіші пункти берега [[Камчатський півострів|Камчатки]] від [[Авачинська бухта|Авачинської губи]] на північ; описаний до того невідомий [[Карагінський (острів)|острів Карагинський]], [[острів Матвія]] і берег [[Чукотський півострів|Чукотської Землі]]; визначені [[ Острови Прібилова |острови Прібилова]]; досліджені і описані [[Каролінські острови|архіпелаг Каролінський]] (відкриті [[ Острови Сенявіна |острови Сенявіна]]), острови [[Острови Оґасавара|Бонін-Сіма (Оґасавара)]] і багато інших. Зайнятий історичним і гідрографічним описом результатів експедиції, Літке частину своїх наукових матеріалів передав академіку [[Ленц Емілій Християнович|Е.]] [[Ленц Емілій Християнович|Ленцу]] і [[Гельсінкі|Гельсингфорсського]] професору Гельштрему. Перший надрукував в академічних «Мемуарах» «Про нахили і напругу магнітної стрілки за спостереженнями Літке», другий — «Про барометричні та сімпієзометричні спостереження Літке і про теплоту в тропічних кліматах». |
}}</ref>. За результатами це була одна з найбільш успішних експедицій першої половини XIX століття: в [[Берингове море|Беринговому морі]] визначені найважливіші пункти берега [[Камчатський півострів|Камчатки]] від [[Авачинська бухта|Авачинської губи]] на північ; описаний до того невідомий [[Карагінський (острів)|острів Карагинський]], [[острів Матвія]] і берег [[Чукотський півострів|Чукотської Землі]]; визначені [[ Острови Прібилова |острови Прібилова]]; досліджені і описані [[Каролінські острови|архіпелаг Каролінський]] (відкриті [[ Острови Сенявіна |острови Сенявіна]]), острови [[Острови Оґасавара|Бонін-Сіма (Оґасавара)]] і багато інших. Зайнятий історичним і гідрографічним описом результатів експедиції, Літке частину своїх наукових матеріалів передав академіку [[Ленц Емілій Християнович|Е.]] [[Ленц Емілій Християнович|Ленцу]] і [[Гельсінкі|Гельсингфорсського]] професору Гельштрему. Перший надрукував в академічних «Мемуарах» «Про нахили і напругу магнітної стрілки за спостереженнями Літке», другий — «Про барометричні та сімпієзометричні спостереження Літке і про теплоту в тропічних кліматах». |
||
[[25 серпня]] [[1829|1829 року]] після повернення з плавання шлюп «Сенявін» був зустрітий в [[Кронштадт]]і гарматним салютом. Відразу після повернення |
[[25 серпня]] [[1829|1829 року]] після повернення з плавання шлюп «Сенявін» був зустрітий в [[Кронштадт]]і гарматним салютом. Відразу після повернення Літке призначили капітаном першого рангу (минаючи чин) і нагородили орденом Св. Анни II ступеня. У 1829 Літке був обраний членом-кореспондентом Академії наук, а в 1836 він отримав Демидівську премію за опис своїх подорожей. У 1829 був нагороджений орденом Святого Георгія 4-го класу «за сумлінну вислугу, в офіцерських чинах, 18-ти шестимісячних морських кампаній»<ref>{{Cite web |url=http://george-orden.narod.ru/ordgrg4st1829.html |title=Георгиевская страница: Кавалеры Военного ордена 4-го класса |accessdate=31 липня 2020 |archive-date=1 травня 2020 |archive-url=https://web.archive.org/web/20200501211129/http://george-orden.narod.ru/ordgrg4st1829.html }}</ref> . |
||
У 1832 |
У 1832 Літке отримав орден св. Володимира 3-го ступеня за керівництво доставкою провіанту через Данциг по Віслі для діючої армії в Царстві Польському. |
||
=== |
=== Літке і князь Костянтин Миколайович === |
||
1 лютого [[1832]] |
1 лютого [[1832]] Літке був призначений флігель-ад'ютантом, а в кінці року став вихователем п'ятирічного князя [[ Костянтин Миколайович |Костянтина Миколайовича]], якому його батьком, імператором Миколою I, була призначена служба у флоті. Цій справі Літке віддав 16 років. |
||
Костянтин Миколайович полюбив море і з [[1855|1855 року]] керував флотом і морським відомством на правах міністра. Саме йому після поразки в Кримській війні судилося провести ряд важливих реформ: замінити вітрильний флот паровим, скоротити берегові служби, заборонити у флоті тілесні покарання і ін. При імператорі Олександрі II князь сприяв проведенню перших реформ, включаючи скасування кріпацтва, запровадження гласного суду і обмеження тілесних покарань. |
Костянтин Миколайович полюбив море і з [[1855|1855 року]] керував флотом і морським відомством на правах міністра. Саме йому після поразки в Кримській війні судилося провести ряд важливих реформ: замінити вітрильний флот паровим, скоротити берегові служби, заборонити у флоті тілесні покарання і ін. При імператорі Олександрі II князь сприяв проведенню перших реформ, включаючи скасування кріпацтва, запровадження гласного суду і обмеження тілесних покарань. |
||
У бесідах з [[Струве Василь Якович|В. Я. Струве]], [[Бер Карл Максимович|К. М. Бером]], К. І. Арсеневим і бароном [[Врангель Фердинанд Петрович|Ф. П. Врангелем]] у |
У бесідах з [[Струве Василь Якович|В. Я. Струве]], [[Бер Карл Максимович|К. М. Бером]], К. І. Арсеневим і бароном [[Врангель Фердинанд Петрович|Ф. П. Врангелем]] у Літке виникла ідея про утворення [[Російське географічне товариство|Імператорського російського географічного товариства]], яке після його створення в [[1845|1845 році]] і очолив князь Костянтин Миколайович. |
||
У [[1835|1835 році]] |
У [[1835|1835 році]] Літке було надано чин [[Контрадмірал|контр-адмірала]], в [[1842]] — звання [[Генерал-ад'ютант|генерал-ад'ютанта]], в [[1843]] — чин [[Віцеадмірал|віце-адмірала]]. У [[1850|1850 році]] віце-адмірал Літке був призначений головним командиром Ревельского порту і військовим губернатором [[Таллінн|Ревеля]]. У 1852 році Федір Петрович був нагороджений [[Орден Святого Олександра Невського|орденом Св. Олександра Невського]] з даруванням в 1858 році до нього алмазних знаків. |
||
Під час [[Кримська війна|Кримської війни 1853—1856]] |
Під час [[Кримська війна|Кримської війни 1853—1856]] Літке організував дієву оборону [[Фінська затока|Фінської затоки]] від переважаючих сил англо-французької ескадри, за що отримав чин повного адмірала і був призначений членом [[Державна Рада Російської імперії|Державної ради]]. |
||
У [[1866|1866 році]] «за довготривалу службу, особливо важливі доручення і вчені праці, що придбали європейську популярність», був зведений у графський титул. У [[1870|1870 році]] нагороджений орденом [[Орден Андрія Первозванного|Св. Андрія Первозванного]] з дарування в [[1876|1876 році]] до нього алмазних знаків. |
У [[1866|1866 році]] «за довготривалу службу, особливо важливі доручення і вчені праці, що придбали європейську популярність», був зведений у графський титул. У [[1870|1870 році]] нагороджений орденом [[Орден Андрія Первозванного|Св. Андрія Первозванного]] з дарування в [[1876|1876 році]] до нього алмазних знаків. |
||
== Наукова робота == |
== Наукова робота == |
||
Двадцять років (з перервою на службу на посаді командира порту і військового губернатора в [[Таллінн|Ревелі]] і [[Кронштадт]]і) |
Двадцять років (з перервою на службу на посаді командира порту і військового губернатора в [[Таллінн|Ревелі]] і [[Кронштадт]]і) Літке був віце-президентом [[Російське географічне товариство|Російського географічного товариства]]. Він також брав діяльну участь в заняттях Миколаївської головної обсерваторії, у свій час керуючи її справами. |
||
Великі були заслуги |
Великі були заслуги Літке і на посаді президента [[Петербурзька академія наук|Академії Наук]] (1864—1882). При ньому були розширені засоби головної фізичної обсерваторії, метеорологічної та магнітної обсерваторій в Павловську; збільшено число премій за наукові та літературні твори, покращено стан музеїв, колекцій та інших вчених посібників. |
||
== Примітки == |
== Примітки == |
Поточна версія на 12:12, 26 червня 2024
Літке Федір Петрович | |
---|---|
Friedrich Benjamin von Lütke | |
Ім'я при народженні | нім. Friedrich Benjamin Lütke |
Народився | 17 (28) вересня 1797[2] Санкт-Петербург, Російська імперія[1] |
Помер | 8 (20) серпня 1882[1][2] (84 роки) Санкт-Петербург, Російська імперія[1] |
Поховання | Volkovskoe Lutheran cemeteryd |
Країна | |
Діяльність | мандрівник-дослідник, гідрограф, письменник, мореплавець, землевласник, військовослужбовець |
Знання мов | російська і німецька |
Заклад | Петербурзька академія наук |
Членство | Російська академія наук, Петербурзька академія наук і Французька академія наук |
Посада | член Державної ради Російської імперії[d] |
Військове звання | адмірал |
Конфесія | лютеранство |
Батько | Peter von Lütked |
Мати | Anna Dorothea Engelovád |
У шлюбі з | Julie Lütked |
Діти | Костянтин Федорович Літкеd і Q119524675? |
Нагороди | |
Граф Федір Петрович Літке (рос. Фёдор Петро́вич Ли́тке; нім. Friedrich Benjamin Graf von Lütke, Фрідріх Беньямін Граф фон Лютке; 17 [28] вересня 1797, Санкт-Петербург — 8 [20] серпня 1882, Санкт-Петербург) — російський мореплавець, географ, дослідник Арктики, генерал-ад'ютант, адмірал (1855), президент Академії Наук у 1864–1882 роках.
Федір був сиротою з народження — його мати Анна Іванівна (уроджена Анна Доротея Енгель) померла при пологах, залишивши п'ятьох малолітніх дітей. Овдовілий батько одружився вдруге на молодій жінці.
Уже в ранньому дитинстві Федора віддали в пансіон Мейєра (1803—1808), а коли батько помер, то навчання довелося залишити — мачуха не стала платити за навчання.
До 15 років жив в будинку свого дядька Ф. І. Енгеля, члена Державної ради. Наданий самому собі, Федір не отримав систематичної освіти, хоча і перечитав, за свідченням його друга Фердинанда Петровича Врангеля, надзвичайно багато книг, чому сприяли «ненаситна жага знань, яка становила характерну рису його характеру, і видатні розумові здібності».
У 1810 році одна з сестер Федора вийшла заміж за капітана 2-го рангу Івана Сульменева, що став згодом адміралом. Це визначило подальшу долю хлопчика. Під час війни 1812 року Сульменев командував загоном балтійських парусно-гребних канонерських човнів. Коли загін став на зимівлю в Свеаборг, до Сульменева приїхала дружина з юним Федором. Хлопчик все дні проводив на кораблях, а його улюбленими книгами стали твори знаменитих мореплавців. Переконавшись, що Федір серйозно вирішив стати моряком, Сульменев найняв учителів, які знайомили його з основами математики та навігації. Юний гардемарин почав службу в загоні Сульменева. За сміливість, спритність і самовладання в боях проти французьких частин в Данцигу під командуванням Сульменева Федір Літке був нагороджений відзнакою Військового ордена і поставлений в мічмани.
У 1817 році, дізнавшись, що Василь Головнін збирається в навколосвітній похід на шлюпі «Камчатка», Сульменев рекомендував йому свого улюбленця. Плавання навколо світу вважалося справою великої важливості, і потрапити в команду було великою честю. На шлюпі Літке зустрівся з колишнім ліцеїстом, другом Олександра Пушкіна, волонтером Федором Матюшкіним, молодшим вахтовим офіцером Фердинандом Врангелем (майбутнім відомим дослідником Арктики), гардемарином Феопемтом Лутковським . Всі вони пристрасно мріяли здійснити навколосвітнє плавання і були щасливі, що Головнін взяв їх.
Плавання тривало з 26 серпня 1817 по 5 вересня 1819. Шлюп «Камчатка» перетнув Атлантику, обігнув мис Горн, далі через весь Тихий океан добрався до Камчатки, побував у всіх російських володіннях Північної Америки, на Гавайських, Маріанських і Молуккських островах, перетнув Індійський океан і, обігнувши мис Доброї Надії, повернувся в Кронштадт.
Літке займав на шлюпі пост начальника гідрографічної експедиції. З дворічного плавання, за словами Літке, він повернувся «справжнім моряком». Літке і на шлюпі продовжував займатися самоосвітою — вивчив англійську мову, робив переклади, астрономічні спостереження і обчислення.
У 1821 — 1824 роках в ході самостійних наукових експедицій на шістнадцятигарматному бризі «Нова Земля», які йому доручили за рекомендацією Головніна, Літке описав береги Нової Землі, зробив багато географічних визначень місць по березі Білого моря, досліджував глибини фарватеру і небезпечних мілин цього моря. У 1828 році була опублікована книга Літке «чотириразова подорож в Північний Льодовитий океан на військовому бригу „Нова Земля“ в 1821—1824 роках», яка принесла йому популярність і визнання в науковому світі.
У 1826 році Літке відправився командиром шлюпа «Сенявін» в нове навколосвітнє плавання, що тривало три роки[3]. За результатами це була одна з найбільш успішних експедицій першої половини XIX століття: в Беринговому морі визначені найважливіші пункти берега Камчатки від Авачинської губи на північ; описаний до того невідомий острів Карагинський, острів Матвія і берег Чукотської Землі; визначені острови Прібилова; досліджені і описані архіпелаг Каролінський (відкриті острови Сенявіна), острови Бонін-Сіма (Оґасавара) і багато інших. Зайнятий історичним і гідрографічним описом результатів експедиції, Літке частину своїх наукових матеріалів передав академіку Е. Ленцу і Гельсингфорсського професору Гельштрему. Перший надрукував в академічних «Мемуарах» «Про нахили і напругу магнітної стрілки за спостереженнями Літке», другий — «Про барометричні та сімпієзометричні спостереження Літке і про теплоту в тропічних кліматах».
25 серпня 1829 року після повернення з плавання шлюп «Сенявін» був зустрітий в Кронштадті гарматним салютом. Відразу після повернення Літке призначили капітаном першого рангу (минаючи чин) і нагородили орденом Св. Анни II ступеня. У 1829 Літке був обраний членом-кореспондентом Академії наук, а в 1836 він отримав Демидівську премію за опис своїх подорожей. У 1829 був нагороджений орденом Святого Георгія 4-го класу «за сумлінну вислугу, в офіцерських чинах, 18-ти шестимісячних морських кампаній»[4] .
У 1832 Літке отримав орден св. Володимира 3-го ступеня за керівництво доставкою провіанту через Данциг по Віслі для діючої армії в Царстві Польському.
1 лютого 1832 Літке був призначений флігель-ад'ютантом, а в кінці року став вихователем п'ятирічного князя Костянтина Миколайовича, якому його батьком, імператором Миколою I, була призначена служба у флоті. Цій справі Літке віддав 16 років.
Костянтин Миколайович полюбив море і з 1855 року керував флотом і морським відомством на правах міністра. Саме йому після поразки в Кримській війні судилося провести ряд важливих реформ: замінити вітрильний флот паровим, скоротити берегові служби, заборонити у флоті тілесні покарання і ін. При імператорі Олександрі II князь сприяв проведенню перших реформ, включаючи скасування кріпацтва, запровадження гласного суду і обмеження тілесних покарань.
У бесідах з В. Я. Струве, К. М. Бером, К. І. Арсеневим і бароном Ф. П. Врангелем у Літке виникла ідея про утворення Імператорського російського географічного товариства, яке після його створення в 1845 році і очолив князь Костянтин Миколайович.
У 1835 році Літке було надано чин контр-адмірала, в 1842 — звання генерал-ад'ютанта, в 1843 — чин віце-адмірала. У 1850 році віце-адмірал Літке був призначений головним командиром Ревельского порту і військовим губернатором Ревеля. У 1852 році Федір Петрович був нагороджений орденом Св. Олександра Невського з даруванням в 1858 році до нього алмазних знаків.
Під час Кримської війни 1853—1856 Літке організував дієву оборону Фінської затоки від переважаючих сил англо-французької ескадри, за що отримав чин повного адмірала і був призначений членом Державної ради.
У 1866 році «за довготривалу службу, особливо важливі доручення і вчені праці, що придбали європейську популярність», був зведений у графський титул. У 1870 році нагороджений орденом Св. Андрія Первозванного з дарування в 1876 році до нього алмазних знаків.
Двадцять років (з перервою на службу на посаді командира порту і військового губернатора в Ревелі і Кронштадті) Літке був віце-президентом Російського географічного товариства. Він також брав діяльну участь в заняттях Миколаївської головної обсерваторії, у свій час керуючи її справами.
Великі були заслуги Літке і на посаді президента Академії Наук (1864—1882). При ньому були розширені засоби головної фізичної обсерваторії, метеорологічної та магнітної обсерваторій в Павловську; збільшено число премій за наукові та літературні твори, покращено стан музеїв, колекцій та інших вчених посібників.
- ↑ а б в г Deutsche Nationalbibliothek Record #120969572 // Gemeinsame Normdatei — 2012—2016.
- ↑ а б в Историческая энциклопедия Сибири / под ред. В. А. Ламин — Новосибирск: 2009. — ISBN 5-8402-0230-4
- ↑ Литке Ф.П. [1] / Ценсор Ф. Шармуа. — Санкт-Петербург : Типография Х. Гинце, 1835. — 356 с. Архівовано з джерела 27 березня 2019
- ↑ Георгиевская страница: Кавалеры Военного ордена 4-го класса. Архів оригіналу за 1 травня 2020. Процитовано 31 липня 2020.
|
- Народились 28 вересня
- Народились 1797
- Уродженці Санкт-Петербурга
- Померли 20 серпня
- Померли 1882
- Померли в Санкт-Петербурзі
- Академіки РАН
- Члени Французької академії наук
- Кавалери ордена Андрія Первозванного
- Кавалери ордена Святого Володимира 1 ступеня
- Кавалери ордена Святого Георгія
- Кавалери ордена Святого Олександра Невського
- Кавалери ордена Білого Орла (Російська Імперія)
- Кавалери ордена святого Володимира 2 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 1 ступеня
- Кавалери ордена Святого Станіслава 1 ступеня
- Кавалери ордена святого Володимира 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Володимира 4 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 2 ступеня
- Кавалери ордена Святого Станіслава 2 ступеня
- Кавалери ордена Святої Анни 3 ступеня
- Кавалери ордена Святого Станіслава 3 ступеня
- Лауреати Демидівської премії
- Кавалери відзнаки ордена Святого Георгія
- Поховані на Волковському цвинтарі
- Почесні члени Імператорської академії мистецтв
- Президенти Російської академії наук
- Почесні члени Санкт-Петербурзької академії наук
- Члени-кореспонденти Санкт-Петербурзької академії наук
- Члени Російського географічного товариства
- Історія Далекого Сходу
- Члени Державної ради Російської імперії
- Дослідники Австралії та Океанії
- Дослідники Тихого океану
- Мореплавці Російської імперії
- Генерал-ад'ютанти (Російська імперія)
- Дослідники Арктики
- Люди, на честь яких названо кратер на Місяці