Охрамієвичі: відмінності між версіями
[перевірена версія] | [очікує на перевірку] |
A.sav (обговорення | внесок) м clean up, typo fixing, replaced: ]]<nowiki/>у → ]]у за допомогою AWB |
уточнення дати |
||
(Не показані 6 проміжних версій 3 користувачів) | |||
Рядок 1: | Рядок 1: | ||
{{Село України |
{{Село України |
||
| назва = Охрамієвичі |
|||
| область = [[Чернігівська область]] |
|||
| район = [[Корюківський район]] |
|||
| громада = [[Корюківська міська громада]] |
|||
| рада = Охрамієвицька сільська рада |
|||
| код КОАТУУ = |
|||
| код КОАТУУ = |
|||
| розташування = |
|||
| mapx = |
|||
⚫ | |||
| перша згадка = {{Дата з віком|1525}}<ref>[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rf7571=40331 ВРУ]</ref> |
|||
| засновано = – |
|||
| засновано = – |
|||
| населення = 848 |
|||
| територія = |
|||
| ref-територія = |
|||
⚫ | |||
| площа = 3,894 |
|||
| ref-площа = |
|||
| щільність = 217,77 |
|||
| поштовий індекс = 15313 |
|||
| телефонний код = 4657 |
|||
| координати = {{coord|51|54|40|N|32|16|53|E|scale:100000|display=inline,title}} |
|||
| lat_deg = 51 || lat_min = 54 || lat_sec = 40 |
|||
| lat_deg = 51| |
|||
| lat_min = 54| |
|||
| lat_sec = 40 |
|||
| lon_deg = 32| |
|||
⚫ | |||
| lon_min = 16| |
|||
⚫ | |||
| lon_sec = 53 |
|||
⚫ | |||
| висота = 156 |
|||
| ref-висота = |
|||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
⚫ | |||
| прапор = |
|||
| герб = |
|||
| відстань о = |
|||
⚫ | |||
|сільський голова=Мисник Віктор Дмитрович}} |
|||
⚫ | |||
⚫ | '''Охрамі́євичі''' — [[село]] в Україні, у [[Корюківський район| |
||
| ref-відстань р = |
|||
| станція = |
|||
⚫ | |||
}} |
|||
⚫ | '''Охрамі́євичі''' — [[село]] в Україні, у [[Корюківська міська громада|Корюківській міській громаді]] [[Корюківський район|Корюківського району]] [[Чернігівська область|Чернігівської області]]. Населення становить 848 осіб.<ref name="Охрамієвичі">[http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/z7503/A005?rdat1=04.07.2012&rf7571=40331 Охрамієвичі на вебсайті Верховної Ради України]</ref> До 2020 орган місцевого самоврядування — [[Охрамієвицька сільська рада]], якій були підпорядковані села [[Лупасове]], [[Романівська Буда]].<ref name="Чернігівщина">Чернігівщина: Енциклопедичний довідник. За редакцією А. В. Кудрицького. — Київ: «Українська Радянська Енциклопедія» імені М. П. Бажана, 1990. — С. 590—591</ref> |
||
== Географія == |
== Географія == |
||
Рядок 96: | Рядок 101: | ||
За переказами старожилів, село було засноване у [[1526]] році під назвою Охрімовичі, бо першим поселенцем був Охрім. Спочатку село входило до складу Домислинської волості, Чернігівського повіту. Охрімівщина була оточена річками з кількох сторін, тут знаходились густі Хримівські ліси з бортних дерев. Століттями охраміївчани майже не займались [[Сільське господарство|сільським господарством]], надаючи перевагу [[Бортництво|бортництву]] — добуванням меду бджіл. На початку [[XVII століття|17 століття]] податки сплачували Василю Чудінову у вигляді зборів [[мед]]у<ref>{{Cite web|title=Історія села Охрамієвичі - 31 Січня 2016 - КОРЮКІВКА НАШЕ МІСТО|url=http://korjukivka-sity.at.ua/news/istorija_sela_okhramievichi/2016-01-31-4020|website=korjukivka-sity.at.ua|accessdate=2020-05-14}}</ref>. |
За переказами старожилів, село було засноване у [[1526]] році під назвою Охрімовичі, бо першим поселенцем був Охрім. Спочатку село входило до складу Домислинської волості, Чернігівського повіту. Охрімівщина була оточена річками з кількох сторін, тут знаходились густі Хримівські ліси з бортних дерев. Століттями охраміївчани майже не займались [[Сільське господарство|сільським господарством]], надаючи перевагу [[Бортництво|бортництву]] — добуванням меду бджіл. На початку [[XVII століття|17 століття]] податки сплачували Василю Чудінову у вигляді зборів [[мед]]у<ref>{{Cite web|title=Історія села Охрамієвичі - 31 Січня 2016 - КОРЮКІВКА НАШЕ МІСТО|url=http://korjukivka-sity.at.ua/news/istorija_sela_okhramievichi/2016-01-31-4020|website=korjukivka-sity.at.ua|accessdate=2020-05-14}}</ref>. |
||
Внаслідок [[Польсько-московська війна (1609—1618)|Польско-московської війни 1609—1618 років]], Охрамієвичі були одним з 11 січ, що вцілили у Чернігівському повіті. За службу під час війни [[1620]] року земля Домислинської волості, де розташовувались Охрамієвичі, дісталися київському православному шляхтичу [[Михайло Ясликовський|Михайлу Ясликовському]]. У [[Січень|січні]] [[1635]] року Ясликовський продав охріміївщину (тобто, територію більшу зе одне село) [[Микола Кисіль|Миколаєві Киселю]] — українському шляхтичу, [[полковник]]у [[Реєстрове козацтво|реєстрового козацтва]].<ref>{{Cite web|title=Ясликовські - Шляхта руських земель 1350-1650 рр|url=https://sites.google.com/site/slahtavkl/Altavet/a-1/aslikovski|website=sites.google.com|accessdate=2020-05-14}}</ref> |
Внаслідок [[Польсько-московська війна (1609—1618)|Польско-московської війни 1609—1618 років]], Охрамієвичі були одним з 11 січ, що вцілили у Чернігівському повіті. За службу під час війни [[1620]] року земля Домислинської волості, де розташовувались Охрамієвичі, дісталися київському православному шляхтичу [[Михайло Ясликовський|Михайлу Ясликовському]]. У [[Січень|січні]] [[1635]] року Ясликовський продав охріміївщину (тобто, територію більшу зе одне село) [[Микола Кисіль|Миколаєві Киселю]] — українському шляхтичу, [[полковник]]у [[Реєстрове козацтво|реєстрового козацтва]].<ref>{{Cite web|title=Ясликовські - Шляхта руських земель 1350-1650 рр|url=https://sites.google.com/site/slahtavkl/Altavet/a-1/aslikovski|website=sites.google.com|accessdate=2020-05-14|archive-date=2021-09-22|archive-url=https://web.archive.org/web/20210922031402/https://sites.google.com/site/slahtavkl/Altavet/a-1/aslikovski|url-status=dead}}</ref> |
||
[[1638]] року Охрамієвичі налічували 5 дворів, тобто приблизно 25 мешканців. В цей час починається активне виробництво [[Дьоготь|дьогтю]] та [[Деревне вугілля|деревного вугілля]], зокрема чернігівським воєводою — Мартином Калиновським. |
[[1638]] року Охрамієвичі налічували 5 дворів, тобто приблизно 25 мешканців. В цей час починається активне виробництво [[Дьоготь|дьогтю]] та [[Деревне вугілля|деревного вугілля]], зокрема чернігівським воєводою — Мартином Калиновським. |
||
З [[1648]] розпочався період [[Гетьманщина|Гетьманщини]] і Охрамієвичі входять до [[Киселівська сотня|Киселівської сотні]] — адміністративно-територіальної військової одиниці, центром сотні було місто [[Мена (місто)|Мена]]. |
З [[1648]] розпочався період [[Гетьманщина|Гетьманщини]] і Охрамієвичі входять до [[Киселівська сотня|Киселівської сотні]] — адміністративно-територіальної військової одиниці, центром сотні було місто [[Мена (місто)|Мена]]?. |
||
[[1666]] року у селі існувало 4 дворів селян, все населення Охрамієвичів займалось бортництвом. Сільського господарства тут ще не існувало. Селяни платили податок у розмірі з пуд меду на рік. У переписі зазначені наступні мешканці: Івашко Василів син Калиненко, Кирило Лаврин, Ганка Андріїв, Ромаш Семенів. В Охрамієвичах було споруджено [[водяний млин]]-вешняк, який діяв лише під повені, які відбувались навесні. |
[[1666]] року у селі існувало 4 дворів селян, все населення Охрамієвичів займалось бортництвом. Сільського господарства тут ще не існувало. Селяни платили податок у розмірі з пуд меду на рік. У переписі зазначені наступні мешканці: Івашко Василів син Калиненко, Кирило Лаврин, Ганка Андріїв, Ромаш Семенів. В Охрамієвичах було споруджено [[водяний млин]]-вешняк, який діяв лише під повені, які відбувались навесні. |
||
Рядок 106: | Рядок 111: | ||
[[18 лютого]] [[1709]] року село перейшло від [[Іван Скоропадський|гетьмана Івана Скоропадського]] до його брата березинського сотника [[Василь Ілліч Скоропадський|Василя Скоропадського]]. |
[[18 лютого]] [[1709]] року село перейшло від [[Іван Скоропадський|гетьмана Івана Скоропадського]] до його брата березинського сотника [[Василь Ілліч Скоропадський|Василя Скоропадського]]. |
||
[[1726]] року в Охрамієвичах налічувалось 23 двори ґрунтових селян, 32 двори городників і 11 дворів підсусідків. [[1728]] року згадується церква Різдва Пресвятої Богородиці, церковним [[Священник|священиком]] — Максим Герасимович, [[паламар]]ем — Мартин Стефанович Барвінок-Дудка. У 1730-1750-х рр. священиками були брати Михайло Романович та Самойло Романович Курганські. Після смерті [[Василь Ілліч Скоропадський|Василя Скоропадського]], володіння селом переходило до синів Івана Скоропадського, бунчукового товарища (1697—1758 рр.) [[Скоропадський Михайло Васильович|Михайла Скоропадського]] — генерального підскарбного Глухівського періоду, згодом сина Михайла — Петра |
[[1726]] року в Охрамієвичах налічувалось 23 двори ґрунтових селян, 32 двори городників і 11 дворів підсусідків. [[1728]] року згадується церква Різдва Пресвятої Богородиці, церковним [[Священник|священиком]] — Максим Герасимович, [[паламар]]ем — Мартин Стефанович Барвінок-Дудка. У 1730-1750-х рр. священиками були брати Михайло Романович та Самойло Романович Курганські. Після смерті [[Василь Ілліч Скоропадський|Василя Скоропадського]], володіння селом переходило до синів Івана Скоропадського, бунчукового товарища (1697—1758 рр.) [[Скоропадський Михайло Васильович|Михайла Скоропадського]] — генерального підскарбного Глухівського періоду, згодом сина Михайла — Петра, ротмістра лейб-гвардії Кирасирського полку. |
||
[[1730]] року населення складало 57 дворів селян. [[1767]] — 63 дворів. [[1781]] — 88 дворів. В ці часи ще діяли давні вільності доби [[Гетьманщина|Гетьманщини]], які не передбачали закріпачення селян, а податки складали 2-3 денна панщина на тиждень для господаря двору (багато селян були |
[[1730]] року населення складало 57 дворів селян. [[1767]] — 63 дворів. [[1781]] — 88 дворів. В ці часи ще діяли давні вільності доби [[Гетьманщина|Гетьманщини]], які не передбачали закріпачення селян, а податки складали 2-3 денна панщина на тиждень для господаря двору (багато селян були підсусідками, тобто жили при дворі іншого мешканцями Охрамієвичів) та осенщина — частка приплоди худоби, на утримання окупаційної [[Ландміліція|ланцміліції]]. Згідно [[Рум'янцевський опис Малоросії 1765—1769|Рум'янцевському опису 1765—1769]] в Охрамієвичах діяв [[шинок]], володів шинком — Опанас Мартинович Барвінок-Дудка. Також у селі діяв [[шпиталь]] і [[школа]]. З 1760-х років податок змінився на щорічний грошовий: 1 карбованець та 2 копійки від кожної хати. |
||
З [[1781]] року скасовано [[Полковий устрій Гетьманщини|сотенно-полковий |
З [[1781]] року скасовано [[Полковий устрій Гетьманщини|сотенно-полковий козацький устрій]]. Охрамієвичі увійшли до складу [[Сосницький повіт|Сосницького повіту]] [[Новгород-Сіверське намісництво|Новгород-Сіверського намісництва]]. На цей рік у селі мешкали 2 священика, 1 причетник (особа духовного стану), 88 дворів посполитих, з 109 хатами та 1-й безвідрній хаті. |
||
Навколо села було 5 тисяч бортних дерев, відповідно головний прибуток селяни мали від продажу меду. Мед купували старовіри, що приїжджали зі [[Стародубщина|Стародубщини]], де вони осіли у другій половині 17 століття. Окрім меду, у селі вироблялись вози, сани, колеса, дерев'яний посуд. Ці та інші ремесельні товари селяни продавали у Сосниці, Коропі, Понорниці, а на зароблені гроші купляли харчове |
Навколо села було 5 тисяч бортних дерев, відповідно головний прибуток селяни мали від продажу меду. Мед купували старовіри, що приїжджали зі [[Стародубщина|Стародубщини]], де вони осіли у другій половині 17 століття. Окрім меду, у селі вироблялись вози, сани, колеса, дерев'яний посуд. Ці та інші ремесельні товари селяни продавали у Сосниці, Коропі, Понорниці, а на зароблені гроші купляли харчове продовольство. Сільським господарством охморіївчани майже не займались. Продовжував працювати млин на річці [[Переділка (річка)|Переділці]]. |
||
Наприкінці [[XVIII століття]] [[1783]] року школу закрито і населення закріпачено рішенням російської імператриці [[Катерина II|Катерини]]. [[1793]] року село увійшло до [[Малоросійська губернія|Малоросійської губернії]], [[Новгород-Сіверський повіт|Новгород-Сіверського повіту]]. Настали важкі часи. |
Наприкінці [[XVIII століття]] [[1783]] року школу закрито і населення закріпачено рішенням російської імператриці [[Катерина II|Катерини]]. [[1793]] року село увійшло до [[Малоросійська губернія|Малоросійської губернії]], [[Новгород-Сіверський повіт|Новгород-Сіверського повіту]]. Настали важкі часи. |
||
Рядок 132: | Рядок 137: | ||
[[1861]] року селяни стали вільними, але землю були вимушені викуповувати. Селяни без достатніх статків брали державний кредит і виплачували його до 1906 року. |
[[1861]] року селяни стали вільними, але землю були вимушені викуповувати. Селяни без достатніх статків брали державний кредит і виплачували його до 1906 року. |
||
1872 року в Охрамієвичах налічувалось 265 селянських дворів, 2 міщанських дворів, 14 дворів інших станів, зокрема |
1872 року в Охрамієвичах налічувалось 265 селянських дворів, 2 міщанських дворів, 14 дворів інших станів, зокрема відставних солдат. Загальне населення складало 1757 мешканців. Діяв винокурний завод. На цей час населення вже здебільшого займалось сільським господарством і ще частково бондарством. Зокрема, селяни працювати на лісозаготівлях та у панських економіях. В Охармієвичах було 368 коней, 846 голів великої рогатої худоби, 592 вівці та 391 свиня. |
||
1884 року відкрито земську початкову школу, на землі придбаною місцевою громадою. Перший учитель нової школи — Микола Дмитрович Левицький, закон божий викладав священик Семен Іванович Серединський. 1886 року споруджено нову церкву. 1901 року у школі навчалось 138 учнів, з них 20 дівчат. В школі вчителювали Ольга Олександрівна Бурачок — випускниця Київської гімназії, та Анастасія Федорівна Кисіль-Загорянська — випускниця Сосницької прогімназії. Священиком в цей час був Микола Крещеновський. |
1884 року відкрито земську початкову школу, на землі придбаною місцевою громадою. Перший учитель нової школи — Микола Дмитрович Левицький, закон божий викладав священик Семен Іванович Серединський. 1886 року споруджено нову церкву. 1901 року у школі навчалось 138 учнів, з них 20 дівчат. В школі вчителювали Ольга Олександрівна Бурачок — випускниця Київської гімназії, та Анастасія Федорівна Кисіль-Загорянська — випускниця Сосницької прогімназії. Священиком в цей час був Микола Крещеновський. |
||
Згідно з Всеросійським |
Згідно з Всеросійським переписом 1897 року, у містечку Охрамієвичі налічувалось 478 дворів, у них проживало 3045 осіб. Продовжували відбувались 2 щорічні ярмарки, щоденна торгівля у кількох крамничах. Працювали 2 млини. У центрі містечка було встановлено пам'ятник імператору [[Олександр II (російський імператор)|Олександру ІІ]]. |
||
На початку ХХ століття, було відкрито учбову ремісничу майстерню. |
На початку ХХ століття, було відкрито учбову ремісничу майстерню. |
||
Рядок 150: | Рядок 155: | ||
Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] німці спалили в селі 60 хат і розстріляли 16 жителів,<ref name="Чернігівщина"/> на фронті та у партизанському русі брали участь 370 мешканців села, 184 з яких загинули.<ref name="imsu">{{ІМСУ|Черниговская|с=396}}</ref> |
Під час [[Друга світова війна|Другої світової війни]] німці спалили в селі 60 хат і розстріляли 16 жителів,<ref name="Чернігівщина"/> на фронті та у партизанському русі брали участь 370 мешканців села, 184 з яких загинули.<ref name="imsu">{{ІМСУ|Черниговская|с=396}}</ref> |
||
[[23 лютого]] [[1987]] було об'єднанано |
[[23 лютого]] [[1987]] було об'єднанано Охрамієвицьку і [[Лупасове|Лупасівську]] сільради в одну [[Охрамієвицька сільська рада|Охрамієвицьку сільраду]] з центром в Охрамієвичах. |
||
[[20 листопада]] [[2008]] року в селі відбулося відкриття встановленого пам'ятного знака (хреста) жертвам Голодомору. Хрест було встановлено на місцевому кладовищі. |
[[20 листопада]] [[2008]] року в селі відбулося відкриття встановленого пам'ятного знака (хреста) жертвам Голодомору. Хрест було встановлено на місцевому кладовищі. |
||
Рядок 158: | Рядок 163: | ||
[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Корюківської міської громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/730-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-10|language=uk}}</ref> |
[[12 червня]] [[2020]] року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Корюківської міської громади.<ref>{{Cite web|title=Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області|url=https://zakon.rada.gov.ua/go/730-2020-р|website=Офіційний вебпортал парламенту України|accessdate=2022-07-10|language=uk}}</ref> |
||
19 липня [[2020]] року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишнього [[Корюківський район (1923—2020)|Корюківського району]], село увійшло до складу новоутвореного [[Корюківський район|Корюківського району]]<ref>{{Постанова ВРУ|807-IX|17 липня 2020|Про утворення та ліквідацію районів}}</ref>. |
|||
== Відомі люди == |
== Відомі люди == |
Поточна версія на 12:28, 6 серпня 2024
село Охрамієвичі | |
---|---|
Країна | |
Область | Чернігівська область |
Район | Корюківський район |
Громада | Корюківська міська громада |
Код КАТОТТГ | UA74020010380082494 |
Основні дані | |
Засноване | – |
Перша згадка | 1525 (499 років)[1] |
Населення | 848 |
Площа | 3,894 км² |
Густота населення | 217,77 осіб/км² |
Поштовий індекс | 15313 |
Телефонний код | +380 4657 |
Географічні дані | |
Географічні координати | 51°54′40″ пн. ш. 32°16′53″ сх. д. / 51.91111° пн. ш. 32.28139° сх. д.Координати: 51°54′40″ пн. ш. 32°16′53″ сх. д. / 51.91111° пн. ш. 32.28139° сх. д. |
Середня висота над рівнем моря |
156 м |
Водойми | річки: Турчанка, Переділка |
Місцева влада | |
Адреса ради | 15300, Чернігівська обл., Корюківський р-н, м. Корюківка, вул. Бульварна, 6 |
Карта | |
Мапа | |
|
Охрамі́євичі — село в Україні, у Корюківській міській громаді Корюківського району Чернігівської області. Населення становить 848 осіб.[2] До 2020 орган місцевого самоврядування — Охрамієвицька сільська рада, якій були підпорядковані села Лупасове, Романівська Буда.[3]
Село розташоване на річці Турчанці за 21 км від районного центру і залізничної станції Корюківка.[4] Висота над рівнем моря — 156 м.[5]. Селом тече річка Переділка.
За даними сайту Верховної Ради України в Охрамієвичах станом на початок 2012 року мешкає 848 жителів.[2] Варто зазначити, що на одному дворі могла мешкати велика родина, а інколи навіть декілька родин на один двір.
Кількість дворів (духовенство окремо) | Населення | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1646 | 1666 | 1726 | 1730 | 1767 | 1781 | 1810 | 1859 | 1872 | 1897 | 1970 | 1988 | 2012 | 2020 |
5 | 4 | 66 | 57 | 63 | 91 | 696 | 1422 | 1757 | 3045 | 1353 | 1062 | 848 | 670 |
▼ | ▲ | ▼ | ▲ | ▲ | ▲ | ▲ | ▲ | ▲ | ▼ | ▼ | ▼ | ▼ |
Засноване у першій половині XVI ст.[3]
За переказами старожилів, село було засноване у 1526 році під назвою Охрімовичі, бо першим поселенцем був Охрім. Спочатку село входило до складу Домислинської волості, Чернігівського повіту. Охрімівщина була оточена річками з кількох сторін, тут знаходились густі Хримівські ліси з бортних дерев. Століттями охраміївчани майже не займались сільським господарством, надаючи перевагу бортництву — добуванням меду бджіл. На початку 17 століття податки сплачували Василю Чудінову у вигляді зборів меду[6].
Внаслідок Польско-московської війни 1609—1618 років, Охрамієвичі були одним з 11 січ, що вцілили у Чернігівському повіті. За службу під час війни 1620 року земля Домислинської волості, де розташовувались Охрамієвичі, дісталися київському православному шляхтичу Михайлу Ясликовському. У січні 1635 року Ясликовський продав охріміївщину (тобто, територію більшу зе одне село) Миколаєві Киселю — українському шляхтичу, полковнику реєстрового козацтва.[7]
1638 року Охрамієвичі налічували 5 дворів, тобто приблизно 25 мешканців. В цей час починається активне виробництво дьогтю та деревного вугілля, зокрема чернігівським воєводою — Мартином Калиновським.
З 1648 розпочався період Гетьманщини і Охрамієвичі входять до Киселівської сотні — адміністративно-територіальної військової одиниці, центром сотні було місто Мена?.
1666 року у селі існувало 4 дворів селян, все населення Охрамієвичів займалось бортництвом. Сільського господарства тут ще не існувало. Селяни платили податок у розмірі з пуд меду на рік. У переписі зазначені наступні мешканці: Івашко Василів син Калиненко, Кирило Лаврин, Ганка Андріїв, Ромаш Семенів. В Охрамієвичах було споруджено водяний млин-вешняк, який діяв лише під повені, які відбувались навесні.
18 лютого 1709 року село перейшло від гетьмана Івана Скоропадського до його брата березинського сотника Василя Скоропадського.
1726 року в Охрамієвичах налічувалось 23 двори ґрунтових селян, 32 двори городників і 11 дворів підсусідків. 1728 року згадується церква Різдва Пресвятої Богородиці, церковним священиком — Максим Герасимович, паламарем — Мартин Стефанович Барвінок-Дудка. У 1730-1750-х рр. священиками були брати Михайло Романович та Самойло Романович Курганські. Після смерті Василя Скоропадського, володіння селом переходило до синів Івана Скоропадського, бунчукового товарища (1697—1758 рр.) Михайла Скоропадського — генерального підскарбного Глухівського періоду, згодом сина Михайла — Петра, ротмістра лейб-гвардії Кирасирського полку.
1730 року населення складало 57 дворів селян. 1767 — 63 дворів. 1781 — 88 дворів. В ці часи ще діяли давні вільності доби Гетьманщини, які не передбачали закріпачення селян, а податки складали 2-3 денна панщина на тиждень для господаря двору (багато селян були підсусідками, тобто жили при дворі іншого мешканцями Охрамієвичів) та осенщина — частка приплоди худоби, на утримання окупаційної ланцміліції. Згідно Рум'янцевському опису 1765—1769 в Охрамієвичах діяв шинок, володів шинком — Опанас Мартинович Барвінок-Дудка. Також у селі діяв шпиталь і школа. З 1760-х років податок змінився на щорічний грошовий: 1 карбованець та 2 копійки від кожної хати.
З 1781 року скасовано сотенно-полковий козацький устрій. Охрамієвичі увійшли до складу Сосницького повіту Новгород-Сіверського намісництва. На цей рік у селі мешкали 2 священика, 1 причетник (особа духовного стану), 88 дворів посполитих, з 109 хатами та 1-й безвідрній хаті.
Навколо села було 5 тисяч бортних дерев, відповідно головний прибуток селяни мали від продажу меду. Мед купували старовіри, що приїжджали зі Стародубщини, де вони осіли у другій половині 17 століття. Окрім меду, у селі вироблялись вози, сани, колеса, дерев'яний посуд. Ці та інші ремесельні товари селяни продавали у Сосниці, Коропі, Понорниці, а на зароблені гроші купляли харчове продовольство. Сільським господарством охморіївчани майже не займались. Продовжував працювати млин на річці Переділці.
Наприкінці XVIII століття 1783 року школу закрито і населення закріпачено рішенням російської імператриці Катерини. 1793 року село увійшло до Малоросійської губернії, Новгород-Сіверського повіту. Настали важкі часи.
1810 року в Охрамієвичах проживало 687 селян-кріпаків, 9 осіб духовенства, загалом — 696 осіб населення. Повинності селян складали 4-денну панщину, грошову і натуральну ренту.
Село розрослося зі сходу на захід на відстань до 3 км, а сім поперечних вулиць довжиною 1,5 км ідуть в напрямку з півночі на південь.
1826 року село охопили заворушення — 400 селян відмовились працювати на поміщиків. Це було першою революційною подією в історії Охрамієвичів і демонструвало наскільки важкими були умови виживання за нових російських порядків. Подібні заворушення несли загальнонаціональний характер в розрізі широкого антикріпосницького руху в Україні.
1839—1840 рр. в Охрамієвичах стояв голод внаслідок неврожаю, відповідно на відміну від минулих часів, охрамієвчани стали частково залежними від власного сільського господарства.
1846 року Охрамієвичі отримали статус містечка. Відомо, що щороку відбувалося 2 ярмарки на рік, діяв щотижневий ринок. У містечку працювали кілька торгових крамничок. Охраємівичі стояли на транспортному шляху на північ. Того ж року відбулось велике переселення населення на лівий беріг річки Переділки, там було сплановано чотири великі прямі вулиці та збудовано двоповерховий панський палац.
З 1854 і під середину 1860-х рр. працював цукровий завод який, врешті решт, заборгував державі 42 тисячі карбованців та припинив працювати.
1859 року в Охрамієвичах мешкало 1422 особи у 170 дворах.
1861 року селяни стали вільними, але землю були вимушені викуповувати. Селяни без достатніх статків брали державний кредит і виплачували його до 1906 року.
1872 року в Охрамієвичах налічувалось 265 селянських дворів, 2 міщанських дворів, 14 дворів інших станів, зокрема відставних солдат. Загальне населення складало 1757 мешканців. Діяв винокурний завод. На цей час населення вже здебільшого займалось сільським господарством і ще частково бондарством. Зокрема, селяни працювати на лісозаготівлях та у панських економіях. В Охармієвичах було 368 коней, 846 голів великої рогатої худоби, 592 вівці та 391 свиня.
1884 року відкрито земську початкову школу, на землі придбаною місцевою громадою. Перший учитель нової школи — Микола Дмитрович Левицький, закон божий викладав священик Семен Іванович Серединський. 1886 року споруджено нову церкву. 1901 року у школі навчалось 138 учнів, з них 20 дівчат. В школі вчителювали Ольга Олександрівна Бурачок — випускниця Київської гімназії, та Анастасія Федорівна Кисіль-Загорянська — випускниця Сосницької прогімназії. Священиком в цей час був Микола Крещеновський.
Згідно з Всеросійським переписом 1897 року, у містечку Охрамієвичі налічувалось 478 дворів, у них проживало 3045 осіб. Продовжували відбувались 2 щорічні ярмарки, щоденна торгівля у кількох крамничах. Працювали 2 млини. У центрі містечка було встановлено пам'ятник імператору Олександру ІІ.
На початку ХХ століття, було відкрито учбову ремісничу майстерню.
У 1905 році, після робочої зміни на корюківській цукроварні, декілька парубків розібрали огорожу базарної площі, яку пан Петрик обніс частоколом, щоб мати змогу збирати податки з людей, які приходили ярмаркувати. 16 травня 1905 року за скаргою Петрика волосному начальству усіх парубків, що брали участь в розборі огорожі, було заарештовано, після чого стався стихійний виступ селян, внаслідок чого арештовані були звільнені.
Під час періоду Визвольних змагань у селі кілька разів змінювалась влада. Остаточно радянський режим ствердився на початку 1920-х років.
1927 року у селі було відкрито професійну технічну школу, на базі якої був заснований індустріальний технікум, який у 1931 році був переведений до Чернігова.
У перші місяці Голодомору голова сільради Литвин замість того, аби вимагати виконувати плани хлібозаготівель, говорив селянам, аби ті виконували хлібозаготівлю у міру можливості. У Національній книзі пам'яті жертв Голодомору 1932—1933 років в Україні перелічено 10 жителів села, що загинули від голоду. 9 травня 1933 року село було занесене до «чорної дошки».[8]
Під час Другої світової війни німці спалили в селі 60 хат і розстріляли 16 жителів,[3] на фронті та у партизанському русі брали участь 370 мешканців села, 184 з яких загинули.[9]
23 лютого 1987 було об'єднанано Охрамієвицьку і Лупасівську сільради в одну Охрамієвицьку сільраду з центром в Охрамієвичах.
20 листопада 2008 року в селі відбулося відкриття встановленого пам'ятного знака (хреста) жертвам Голодомору. Хрест було встановлено на місцевому кладовищі.
З початку російсько-української війни у 2014 році, мешканці Охрамієвичів брали участь в обороні України на сході країни, зокрема у добровольчому 41-му батальйоні територіальної оборони «Чернігів-2», згодом — 41-й окремий мотопіхотний батальйон.
12 червня 2020 року, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 730-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області», увійшло до складу Корюківської міської громади.[10]
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації колишнього Корюківського району, село увійшло до складу новоутвореного Корюківського району[11].
- Барвінок Володимир Іванович (1879—1943) — український історик, магістр богослов'я, історик християнської церкви, бібліограф, письменник, діяч УНР, візантолог, викладач українознавства і історії, почесний громадянин Чернігівщини, співробітник ВУАН, працівник УНІК, видатний архівіст. Нащадок місцевого шинкаря часів Гетьманщини — Опанаса Барвінка-Дудки і отамана Івана Барвінка.
- Яковець Василь Павлович, 1953 року народження — доктор фізико-математичних наук, ректор Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя
- Бадуненко Сергій Іванович (1988—2015) — боєць 41-го окремого мотопіхотного батальйону 1-ї окремої танкової бригади, учасник російсько-української війни. Нагороджени Орденом «За мужність» — за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі (20.07.2016, посмертно).
- Летута Панас Захарович (1887 — ?) — український громадський діяч у Маньчжурії, народився на хуторі неподалік с. Охромієвичі
Річка Переділка
|
Пам'ятний знак
жертвам Голодомору 1932-33 рр. |
Пам'ятник радянським воїнам
п'яти національностей |
- ↑ ВРУ
- ↑ а б Охрамієвичі на вебсайті Верховної Ради України
- ↑ а б в Чернігівщина: Енциклопедичний довідник. За редакцією А. В. Кудрицького. — Київ: «Українська Радянська Енциклопедія» імені М. П. Бажана, 1990. — С. 590—591
- ↑ Визначення відстані між містами України, Європи, Азії
- ↑ Прогноз погоди в селі Охрамієвичі
- ↑ Історія села Охрамієвичі - 31 Січня 2016 - КОРЮКІВКА НАШЕ МІСТО. korjukivka-sity.at.ua. Процитовано 14 травня 2020.
- ↑ Ясликовські - Шляхта руських земель 1350-1650 рр. sites.google.com. Архів оригіналу за 22 вересня 2021. Процитовано 14 травня 2020.
- ↑ Національна книга пам'яті жертв Голодомору 1932—1933 років в Україні. Чернігівська область /Український інститут національної пам'яті, Чернігівська обласна державна адміністрація, Чернігівська обласна рада; Редколегія: В. М. Хоменко (голова редколегії) та ін. — Чернігів: Деснянська правда, 2008. — С.318, 766
- ↑ Історія міст і сіл Української РСР. — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР. — С. 396. — 15 000 прим.
- ↑ Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Чернігівської області. Офіційний вебпортал парламенту України (укр.). Процитовано 10 липня 2022.
- ↑ Постанова Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»
- Історія міст і сіл Української РСР. — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР. — 15 000 прим.
- Чернігівщина: Енциклопедичний довідник. За редакцією А. В. Кудрицького. — Київ: «Українська Радянська Енциклопедія» імені М. П. Бажана, 1990. — 1005 с. ISBN 5-88500-011-5
- Історична довідка про населений пункт Охрамієвичі Корюківського району Чернігівської області.
- Історична довідка Охрамієвицької сільської ради.
- Русина О. Сіверська земля у складі Великого князівства Литовського. — К., 1998. — 244 с.
- Романовський В. О. Переписні книги 1666 року. — К., 1933. — 423 с.
- Кулаковський П. Чернігово-Сіверщина у складі Речі Посполитої 1618—1648 роки. — К., 2006. — 495 с.
- Кривошея В. Українське козацтво в національній пам'яті. Чернігівський полк. — т. 2. — К., 2012. — 508 с.
- Василенко Н. Генеральное следствие о маетностях Черниговского полка. — Чернігів, 1908. — 196 с.
- Лазаревський А. Обозрение Румянцевской описи Малороссии. — Чернигов, 1866. — 138 с.
- Опис Новгород-Сіверського намісництва (1779—1781) // за ред. П. Федоренка. — К., 1931. — 592 с.
- Списки населенных мест Российской империи. — кн. 48. Черниговская губерния. 1859 г. — СПб., 1866. — 230 с.
- Описи Лівобережної України кінця XVIII — початку ХІХ ст. // за ред. Т. Ананьєвої. — К., 1997. — 325 с.
- Історія міст і сіл Української РСР. Чернігівська область. // за ред. П. Тронька. — К., 1972. — 778 с.
- Памятная книжка Киевского учебного округа. Часть 4. Черниговская губерния. — К., 1894. — 126 с.
- Чернігівщина. Енциклопедичний довідник. // за ред. А. Кудрицького. — К.,1990. — 1008 с
Це незавершена стаття з географії Чернігівської області. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |