Пулюй Іван Павлович: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [неперевірена версія] |
Немає опису редагування Мітки: Редагування з мобільного пристрою Редагування через мобільну версію |
→Посилання: додав посилання на книгу-дослідження про життя і діяльність вчених Івана Пулюя та Пантелеймона Куліша |
||
Рядок 142: | Рядок 142: | ||
* [http://library.tntu.edu.ua/exhibitions/tematychni-vystavky/ivan-puljuj/ Іван Пулюй — життя в ім'я науки та України (до 169-ліття від дня народження)] |
* [http://library.tntu.edu.ua/exhibitions/tematychni-vystavky/ivan-puljuj/ Іван Пулюй — життя в ім'я науки та України (до 169-ліття від дня народження)] |
||
* [http://ua.kiev-foto.info/memorialni-doshky/memorialna-doshka-ivanu-pulyuyu/ Меморіальна дошка Івану Пулюю в Києві] |
* [http://ua.kiev-foto.info/memorialni-doshky/memorialna-doshka-ivanu-pulyuyu/ Меморіальна дошка Івану Пулюю в Києві] |
||
* [https://www.kobzar.in.ua/bookstore/knigi/puliuj-kulish-podvyzhnyky-natsii-v-shenderovskyj-1997/ Іван Пулюй — Пантелеймон Куліш. Подвижники нації]. / За заг. ред проф. [[Шендеровський Василь Андрійович|В. Шендеровського]]. — К.: Рада. — 1997. |
|||
{{Бібліоінформація}} |
{{Бібліоінформація}} |
||
Версія за 10:02, 8 червня 2024
Іван Павлович Пулюй | |
---|---|
Іван Пулюй, 1870 р. | |
Народився | 2 лютого 1845 Гримайлів, Королівство Галичини та Володимирії, Австрійська імперія |
Помер | 31 січня 1918 (72 роки) Прага, Богемське королівство, Австро-Угорська імперія |
Поховання | кладовище Мальвазінкиd |
Громадянство | |
Діяльність | фізик, мовознавець, перекладач, винахідник, викладач університету, перекладач Біблії, письменник, електротехнік, меценат |
Галузь | фізика, електротехніка |
Відомий завдяки | Катодні та Х-промені, медична діагностика, винаходи, побудова електростанцій |
Alma mater | Греко-католицька духовна семінарія у Відні, Віденський університет |
Науковий керівник | Август Кундт[1] і Віктор фон Ланг[1] |
Знання мов | німецька[2], українська[3] і чеська[3] |
Заклад | Віденський університет[4] і Чеський технічний університет |
Членство | Наукове товариство імені Шевченка |
Нагороди | |
|
Іва́н Па́влович Пулю́й (Ivan Puluj, Johann Puluj, 2 лютого 1845, містечко Гримайлів, нині смт, Чортківський район — 31 січня 1918, Прага) — український та австро-угорський фізик та електротехнік, винахідник, організатор науки, публіцист, перекладач Біблії українською мовою, громадський діяч. Встановив фундаментальні властивості й природу катодних і Х-променів. Професор і ректор Німецької вищої технічної школи в Празі, державний радник з електротехніки Богемського королівства і Маркграфства Моравія. Один з перших дійсних членів Наукового товариства імені Шевченка (з 1899 р.), почесний член Віденського електротехнічного товариства.
Життєпис
Народився 2 лютого 1845 року в містечку Гримайлів (нині селище, Чортківський район, Тернопільська область, а тоді Королівство Галичини та Володимирії, Австрійська імперія) в греко-католицькій родині заможного й освіченого господаря Павла Пулюя та його дружини Ксенії (з дому Бурштинських). У 1861—1865 рр. Павло Пулюй був бургомістром Гримайлова.
Освіта та праця
Початкову школу закінчив у Гримайлові й вступив до Тернопільської класичної гімназії[5], де разом із братами Олександром та Володимиром Барвінськими став співзасновником[6][7] та активним діячем таємного товариства української молоді «Громада». Такі Товариства на той час набули значного поширення в Галичині, перейнявши естафету від «Громад», які постали в багатьох містах Наддніпрянської України. Тернопільський клас-«Громада» збирався тричі на тиждень після обіду на тематичні засідання: в середу (історія), суботу (література) й неділю (декламація і читання слова Божого). Великий вплив на гімназійну молодь мала поезія Тараса Шевченка.
Після закінчення гімназії 1865 р. Пулюй був уже сформованою особистістю, патріотом, який твердо знав мету свого життя й розумів, що має робити для її досягнення. Промовистий факт: будучи ще студентом першого року навчання, він переклав українською мовою підручник з геометрії для українських гімназій, хоч на той час таких ще не було. Цього ж 1865 р. Іван Пулюй вступив до Греко-католицької духовної семінарії[a] у Відні, де поєднував навчання з перекладами духовної літератури українською мовою, і з цього приводу 1869 р. вперше зустрівся з Пантелеймоном Кулішем у Відні. Разом з П. Кулішем та І. Нечуй-Левицьким здійснив переклад Святого Письма українською мовою (І. Пулюй переклав Псалтир)[8]. У 1868 р. разом з іншими українськими студентами-громадівцями заснував у Відні легальне студентське товариство «Січ», діяльність якого згодом високо оцінив Іван Франко.
В останній рік навчання в духовній семінарії Пулюй відвідував лекції з математики, фізики та астрономії у Віденському університеті і ще тоді склав на відмінно екзамени з основних університетських математичних курсів. Ці науки настільки його захопили, що він вирішив не висвячуватися на священика, а стати студентом філософського факультету цього університету. Навчання тривало упродовж 1869—1872 рр., а у 1872—1874 рр. Пулюй уже працює науковцем у фізичній лабораторії професора фон Лянґа. У 1874 р. видрукував перші дві статті, присвячені дослідженню залежності внутрішнього тертя повітря від температури, в журналі «Доповіді Віденської академії наук».
У 1874—1875 рр. викладав фізику, механіку та математику у Військово-морській академії в місті Фіуме. Там сконструював прилад для вимірювання механічного еквівалента теплоти, який став широко відомим у науковому світі й у 1878 р. був відзначений срібною медаллю на Всесвітній виставці в Парижі. У 1875—1876 рр. Пулюй як стипендіат австрійського Міністерства освіти навчався і працював у Страсбурзькому університеті, в фізичному інституті професора Августа Кундта.
У 1876 р. Іван Пулюй захистив дисертацію «Залежність внутрішнього тертя газів від температури» і здобув ступінь доктора фізики Страсбурзького університету.
Повертається до Відня і в 1876—1883 рр. працює асистентом і приват-доцентом у Віденському університеті. У 1880—1882 рр. у «Доповідях Віденської академії наук» вийшли у світ чотири важливі статті Пулюя, присвячені катодним променям, які мали значний резонанс у середовищі фізиків. Його монографію, присвячену дослідженням цих променів, у 1889 р. Лондонське товариство фізиків видало в англомовному перекладі як окремий том серії «Physical Memoirs», у якій друкувались результати найважливіших фізичних досліджень, виконаних поза межами Великої Британії. Саме дослідження катодних променів, у яких провідну роль відіграв Пулюй, проклали шлях до двох важливих відкриттів у класичній фізиці — Х-променів (1896) і електрона (1897). Висвітленню вагомого внеску Пулюя у фізику кінця ХIX століття присвячено сторінки фундаментальної монографії, у якій його ім'я вписано у розділі «Hall of Fame» поряд з іменами інших видатних класиків фізичної науки[9].
На початок 1880-их рр. припадає активна роботи Пулюя в новій галузі — електротехніці. У 1881 р. на Всесвітній електротехнічній виставці в Парижі сконструйовані Пулюєм електричні апарати відзначено дипломами.
Після електротехнічної виставки у Відні 1883 р. винаходи Пулюя також викликали велике зацікавлення, наслідком чого стало його запрошення відомим підприємцем Верндлем, власником знаної у Європі фірми, переїхати до міста Штайра (Австрія). Тож у 1883—1884 рр. Пулюй працював у Штайрі як консультант та директор фабрики освітлювальних ламп власної конструкції, при цьому забезпечив великий успіх електротехнічної виставки, яка відбулася в цьому місті влітку 1884 р. Не забарилося визнання його заслуг і на урядовому рівні — на запрошення міністерства освіти Австро-Угорщини Пулюй з осені цього ж року отримав посаду професора експериментальної і технічної фізики Німецької вищої технічної школи в Празі. Тут він почав читати крім фізики лекції з окремого курсу електротехніки, розробив системний план з організації відповідних досліджень у Празькій політехніці. На 1888—1889 навчальний рік Пулюя обрано ректором політехніки, а 1890 р. — деканом машинобудівного факультету.
Особливим для Пулюя був початок 1896 р., коли він провів фундаментальні дослідження природи та властивостей щойно відкритих Х-променів, результати яких опублікував у двох статтях у «Доповідях Віденської академії наук», поданих до друку відповідно 13 лютого 1896 і 5 березня. 1896 р. Термін «Х-промені» запровадив Рентген у своїй першій статті, опублікованій у січні 1896 р. Пулюй же назвав їх «рентгенівськими». На сьогодні у різних мовах використовуються обидва терміни, зокрема, в англійській переважно перший («Х-rays»), в німецькій — другий. Уже через півтора місяця від першого повідомлення Рентґена і до появи його другої статті, рукопис якої датований 09.03. 1896 р., Пулюй отримує результати пріоритетного значення: визначив місце їх утворення і просторовий розподіл; відкрив їх здатність іонізувати атоми і молекули; пояснив їх природу; отримав знімки найвищої якості з використанням трубки власної конструкції з 1881 р., що відкрило шлях широкому застосуванню нових променів у медицині. (Початково цю трубку Пулюй використовував для освітлення). Його Х-променеві знімки були неперевершеними за технікою виконання, 2 лютого 1896 р. Пулюй отримав перше зображення повного людського (дитячого) організму дуже високої якості, яке згодом опублікував відомий англійський журнал «The Photogram». Саме з трубкою Пулюя 3 лютого 1896 р. провели перший на американському континенті успішний експеримент з виготовлення Х-променевого знімка у медичних цілях[10].
Історії становлення нової галузі фізики — Х-променології і ролі в ній І. Пулюя присвячено великий розділ монографії «Іван Пулюй. Життя і творчість»[11]. Звернуто увагу на висновки біографів Рентгена щодо дивних моментів у його поведінці після відзначення його першою Нобелівською премією з фізики (1901 р.). Зокрема, перед смертю (1923 р.) він заповів спалити свій особистий архів, у тому числі лабораторні записи і листування. Тож не відомо, якою газорозрядною трубкою користувався, коли, за його словами, випадково 8 листопада 1895 р. виявив наявність невідомого випромінювання. При цьому у своєму повідомленні про відкриття не вказав конкретно з трубкою чиєї конструкції тоді працював, зазначив лише, що є трубки Гітторфа, Крукса, Ленарда — про Пулюя не згадав. Хоч на той час трубки конструкції Пулюя були достатньо поширеними, їх виготовляли промислово у Ляйпціґу. При цьому Рентґен і Пулюй були знайомі особисто з часу перебування їх обох у Страсбурзі в лабораторії професора Кундта. У цьому контексті не є несподіваним твердження, що шлях Рентгена до відкриття Х-променів залишається загадковим (Гельмут Лінднер). На додачу, у своїх публікаціях Рентген жодного разу не згадав Пулюя.
Важливою характеристикою наукового стилю І. Пулюя як фізика є гармонійне поєднання дуже високого, віртуозного, рівня експериментальних досліджень і глибини їх теоретичного осмислення, що було рідкісним на той час. Тому саме він перший пояснив природу як катодних, так і Х-променів.
У 90-х рр. ХІХ ст. Пулюй відіграв вирішальну роль як керівник проектування і будівництва багатьох електростанцій на змінному струмі в Чехії. Якість проектів та їх реалізації були дуже високими, із дотриманням екологічних вимог навіть сучасного рівня (тому, зокрема, мешканці Праги досі використовують електроенергію, яку дає їм «Пулюєва» електростанція).
У 1902 р. він заснував та очолив катедру електротехніки. З нагоди 100-літнього ювілею Німецької політехніки в Празі Пулюя відзначили орденом Залізної корони ІІІ ступеня[12] за його наукову та викладацьку працю (1906). Він отримав також хрест ордена Франца-Йосифа і високий титул Радника двору (1910). У 1913 р. І. Пулюя обирають почесним членом Віденського електротехнічного товариства. У 1916 році Пулюй отримав пропозицію посади міністра освіти Австрійської монархії, однак відмовився за станом здоров'я. Цього ж року вийшов на пенсію.
Помер у Празі, нині Чехія (тоді Богемське королівство, Австро-Угорщина), де й похований на Мальвазінках.
Дослідження в галузях фізики
Пулюй працював у нових і актуальних на той час напрямках фізики: дослідна перевірка передбачень молекулярно-кінетичної теорії Максвелла, дослідження природи і властивостей катодних та Х-променів.
Родина
1884 року Пулюй одружився з Катериною-Йосифою-Марією Стозіцькою (1863—1945) — студенткою Віденського університету. Шлюб узяли в греко-католицькій Церкві святої великомучениці Варвари у Відні. У сім'ї виросло шестеро дітей, три доньки і три сини: Наталка (1886 р. н.) стала піаністкою і дружиною відомого українського композитора Василя Барвінського; Ольга (1891 р. н.) і Марія (1894 р. н.) стали вчительками; Олександр (1901-1984) і Юрій (Ґеорґ, 1906 р. н.) здобули інженерний фах, а Павло (1904 р. н.) став лікарем.
Оскільки в Празі не було українських шкіл, то Пулюй на літні місяці наймав для своїх дітей учителів української мови, давав відповідні оголошення до львівської газети «Діло». Павло і Юрій після смерті батька вчились у Львові в українській гімназії. Найстарший син Олександр пішов сімнадцятирічним добровольцем у лави Січового стрілецтва і до 1920 р. брав участь у бойових діях Української галицької армії, під час 2-ї світової брав участь у розбудові мережі ОУН в Україні, а після війни працював у кіноіндустрії Австрії[13][14].
Кредо
- «Нема більшого гонору для інтелігентного чоловіка, як берегти свою і національну честь та без нагороди вірно працювати для добра свого народу, щоб забезпечити йому кращу долю».
- (Іван Пулюй)
Праці
Автор близько 50 наукових праць українською, німецькою, англійською мовами.
Публікації про катодні та Х-промені
- Strahlende Elektrodenmaterie // Wiener Berichte I. — 1880. — 81. — S.864—923; II. — 1881. — 83. — S.402—420; III. 1881. — 83. — S.693—708; IV. — 1882. — 85. — S.871—881.
- Strahlende Elektrodenmaterie und der sogenannte Aggregatzustand' — Wien; Verlag Carl Gerold Sohn, 1883.
- Radiant Elektrode Matter and the so Called Fourth State.— London: Physical Memoirs, 1889. — Vol. l, Pt.2. — P.233—331.
- Über die Entstehung der Röntgen'schen Strahlen und ihre photographische Wirkung // Wiener Berichte. — 1896. — Bd. 105. — S. 228—238.
- Nachtrag zur Abhandlung: Uber die Entstehung der Röntgen'schen Strahlen und ihre photographische Wirkung // Wiener Berichte. — 1896. — Bd. 105. — S. 243—245.
- Іван Пулюй. Збірник праць / за ред. В. Шендеровського. — Київ, 1996. — 712 с.
Передостанні дві публікації — одні з перших, чи навіть перші, де Х-випромінювання названо «рентгенівським».
Вшанування пам'яті
- Тернопільський національний технічний університет носить ім'я Івана Пулюя та щороку 2 лютого, до дня народження Івана Пулюя, проводить Пулюївські наукові читання.
- Музей Івана Пулюя відкрився в Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя з нагоди 165-річчя славетного земляка в лютому 2010 р..
- Ім'ям видатного вченого названо середню школу, вулицю і площу Гримайлова. У 1995 р. встановлено пам'ятник на честь славетного земляка у селищі Гримайлів. У Гримайлівській середній школі діє музей імені Пулюя. Серед експонатів є ксерокопії багатьох праць вченого, сімейні фотографії. Зібрано багато матеріалу про педагогічну, наукову, дослідницьку діяльність І. Пулюя.
- Раз у 2 роки присуджується Премія НАН України імені Івана Пулюя — за видатні роботи у галузі прикладної фізики[15].
- Національний банк України, продовжуючи серію «Видатні особистості України», ввів у обіг 25 січня 2010 р. пам'ятну монету номіналом 5 гривень, присвячену Іванові Павловичу Пулюю.
- 4 листопада 2014 р. у Тернополі відкрили меморіальну дошку членам Тернопільського таємного молодіжного товариства «Громада», засновником якого був І.Пулюй. Її встановили з нагоди 150-річчя з часу заснування організації, розмістили на стіні будинку по вулиці Листопадовій, де колись збиралися громадівці[16].
- Неприбуткова благодійна організація «Кирило-Мефодіївська фундація» заснувала Всеукраїнську стипендійнк програму імені Івана Пулюя[17].
- Вулиці та провулки Івана Пулюя є у багатьох населених пунктах України (зокрема, у Дніпрі — вулиця та провулок, у Києві — вулиця Пулюя в Турецькому містечку, у Львові, Вінниці, Тернополі, Івано-Франківську, Дрогобичі, Броварах[18]).
- Міжнародний астрономічний союз (IAU) назвав малу планету 2004 TY13 ім'ям Івана Пулюя (226858) Ivanpuluj[19].
- У травні 2022 р. в місті Городок Хмельницької області вулицю Ломоносова перейменували на вулицю Івана Пулюя.
Див. також
Зауваги
Твердження, що початково прізвище Павла Пулюя, батька Івана, було Пульгуй і лише в 1881 р. (за іншою версією 1861 р.) він звернувся до уряду про його зміну, не має документального підтвердження. Натомість архівістам відомо, що при написанні німецькою мовою слов'янських прізвищ нерідко використовувалась різна транслітерація[20].
Іван Пулюй знав близько 10 мов, включно з класичними.
Примітки
- ↑ а б Математичний генеалогічний проєкт — 1997.
- ↑ Identifiants et Référentiels — ABES, 2011.
- ↑ а б Czech National Authority Database
- ↑ https://vue.gov.ua/%D0%9F%D1%83%D0%BB%D1%8E%D0%B9,_%D0%86%D0%B2%D0%B0%D0%BD_%D0%9F%D0%B0%D0%B2%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87
- ↑ Тернопільська гімназія, що дала світу геніїв
- ↑ Пиндус Б., Щербак Л. Пулюй Іван Павлович… — С. 156.
- ↑ щоправда, В. Окаринський вказує, що як учень 6 класу, у січні 1863 р. заснував не гімназійну «Громаду», а товариство у Тернополі → Окаринський В. Землі нинішньої Тернопільщини в Новий час (кінець XVIII ст.—1914 р.) // Тернопільщина. Історія міст і сіл : у 3 т. — Тернопіль : ТзОВ «Терно-граф», 2014. — T. 1 : А — Й. — С. 78. — ISBN 978-966-457-228-3.
- ↑ Білокінь С. І. Біблії переклади українською мовою // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 257. — ISBN 966-00-0734-5.
- ↑ L'Annunziata M. F. Radioactivity: Introduction and History, From the Quantum to Quarks. — Elsevier, 2016. — P. 83—88. — 932 р.
- ↑ Spiegel P. The first clinical X-ray made in America — 100 years // American Journal of Röntgenology. — 1995. — Vol. 164. — P. 241—243
- ↑ Гайда Р., Пляцко Р. Іван Пулюй. Життя і творчість. — Львів, 2019. — С. 60—96.
- ↑ Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1911. — Wien 1911. — S. 86.
- ↑ https://komb-a-ingwar.blogspot.com/2009/06/blog-post_27.html
- ↑ https://www.geni.com/people/Oleksander-Puluj/6000000014327639726
- ↑ Постанова Президії НАН України «Про затвердження оновленого Положення про премії НАН України імені видатних учених України» № 206 від 11.07.2007.
- ↑ У Тернополі відкрили меморіальну дошку учасникам таємного молодіжного товариства. Архів оригіналу за 5 листопада 2014. Процитовано 5 листопада 2014.
- ↑ Всеукраїнська стипендійна програма імені Івана Пулюя. Архів оригіналу за 11 серпня 2018. Процитовано 20 липня 2019.
- ↑ [1]. Розпорядження голови Київської обласної державної адміністрації № 196 від 20.05.2016
- ↑ WGSBN Bulletin Volume 1, #1 Ed. WG Small Bodies Nomenclature, 14 May 2021 (англ.)
- ↑ Головач Ю., Пляцко Р., Сварник Г. Петер Пулюй і архів Івана Пулюя // Фізичний збірник НТШ. Т. 10. — 2020. — С. 83.
Джерела
- Брега Г. С., Васильєва Н. Ф. Пулюй Іван Павлович // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2012. — Т. 9 : Прил — С. — С. 60. — ISBN 978-966-00-1290-5.
- Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Донбас, 2007. — Т. 2 : Л — Р. — 670 с. — ISBN 57740-0828-2.
- Гайда Р. Іван Пулюй та становлення науки про Х-промені / Нац. акад. наук України, Ін-т фізики конденс. систем. — Львів, 1997. — 62 с.
- Гайда Р., Пляцко Р. Іван Пулюй. 1845—1918 : життєписно-бібліографічний нарис / відп. ред. О. Купчинський. — Львів, 1998. — 284 с. — (Визначні діячі НТШ; Вип. 7). Друге видання, уточнене і доповнене: : Іван Пулюй. Життя і творчість. — Львів, 2019. — 220 с. — (Українознавча наукова бібліотека НТШ. Число 50).
- Головач Ю., Пляцко Р., Сварник Г. Петер Пулюй і архів Івана Пулюя // Фізичний збірник НТШ. Т. 10. — 2020. — С. 77–98.
- Збожна О. Учнівські та студентські «Громади» — школа української національної еліти. — Терноіль, 2007. — 232 с.
- Іван Пулюй. Листи (упорядник Ольга Збожна). — Тернопіль, 2007. — 544 с.
- Нагорняк С., Медюх М. Фізико-технічні ідеї Івана Пулюя. — Тернопіль, 1999. — 212 с.
- Пиндус Б., Щербак Л. Пулюй Іван Павлович // Тернопільський енциклопедичний словник : у 4 т. / редкол.: Г. Яворський та ін. — Тернопіль : Видавничо-поліграфічний комбінат «Збруч», 2008. — Т. 3 : П — Я. — С. 156–157. — ISBN 978-966-528-279-2.
- Підвальна У., Пляцко Р., Лончина В. Іван Пулюй та відкриття Х-променів // Праці Наукового товариства ім. Шевченка. Медичні науки. — 2021, Т. 64, № 1. — C. 180—190.
- Пляцко Р. Іван Пулюй: Визнання (до 175-річчя від народження) // Вісник Наукового товариства ім. Шевченка. — 2020, № 64. — С. 42-49.
- Світоч української науки: до 170-річчя від дня народження І. Пулюя (1845—1918) // Дати і події, 2015, перше півріччя: календар знамен. дат № 1 (5) / Нац. парлам. б-ка України. — Київ, 2014. — С. 43–48.
- Студинський К. Листування і зв'язки П. Куліша з Іваном Пулюєм // Збірник Філологічної секції НТШ.– Львів, 1930.– Т. 22.– Ч. 2.– С. 3–86.
- Цегельський Р. Др. Іван Пулюй як науковий дослідник (В десятиліття його смерти) // Збірник Математично-природописно-лікарської секції НТШ. — Львів, 1928. — Т. 27. — С. 1–25.
- Gajda R., Plazko R. Johann Puluj. Rӓtsell des universalen Talents. — Lwiw, 2001. — 264 s.
- L'Annunziata M. F. Radioactivity: Introduction and History, From the Quantum to Quarks. — Elsevier, 2016. — P. 83–88.
Посилання
- Пулюй Іван Павлович // Україна в міжнародних відносинах. Енциклопедичний словник-довідник. Випуск 6. Біографічна частина: Н–Я / Відп. ред. М. М. Варварцев. — К.: Ін-т історії України НАН України, 2016. — с.134—135.
- Пулюй Іван // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Накладом Адміністратури УАПЦ в Аргентині. — Буенос-Айрес, 1963. — Т. 6, кн. XII : Літери По — Риз. — С. 1535-1536. — 1000 екз.
- R. P. Gaida, Ivan Puluj and the development of the science of X-rays, preprint
- Вебсайт про професора Івана Пулюя
- «Пам'ять, що покривається пилом» Роман Якель
- «У тіні сяйва власного відкриття» Валерій Лазарюк
- Електронний фонд Івана Пулюя
- Онисько Г. Я. Електронний фонд Івана Пулюя в інституційному репозитарії ELARTU [Електронний ресурс] / Г. Я. Онисько, С. О. Дубик // Науково-практичний семінар «Українські репозитарії відритого доступу: проблеми, досвід, перспективи», ТНТУ, 18 листопада 2010 р.
- Іван Пулюй: життя в ім'я науки та України: бібліограф. покажч. Текст / укл. Л. Оленич, Г. Онисько. — Т. : Тернопільський національний технічний університет імені Івана Пулюя, 2010. — 84 с. — (Родом з України; вип. 6)
- Лист Національного банку України N 11-311/270-977 від 22.01.2010.
- Огляд документів, наданих НТБ ТНТУ імені Івана Пулюя архівом Віденського Університету (Австрія)
- Вірші-присвяти Іванові Пулюю.
- Іван Пулюй — життя в ім'я науки та України (до 169-ліття від дня народження)
- Меморіальна дошка Івану Пулюю в Києві
- Іван Пулюй — Пантелеймон Куліш. Подвижники нації. / За заг. ред проф. В. Шендеровського. — К.: Рада. — 1997.
|
Помилка цитування: Теги <ref>
існують для групи під назвою «lower-alpha», але не знайдено відповідного тегу <references group="lower-alpha"/>
- Народились 2 лютого
- Народились 1845
- Померли 31 січня
- Померли 1918
- Поховані на кладовищі Мальвазінки
- Науковці Віденського університету
- Діячі НТШ
- Кавалери ордена Залізної Корони 3 ступеня
- Українські фізики
- Українські винахідники
- Фізики Австро-Угорщини
- Українські громадські діячі
- Перекладачі на українську
- Українські перекладачі Біблії
- Перекладачі Біблії
- Кулішезнавці
- Перекладачі XIX століття
- Електротехніки XX століття
- Доктори наук
- Уродженці Гримайлова
- Випускники Першої тернопільської гімназії
- Випускники «Барбареуму»
- Персоналії:Штайр
- Українці Відня
- Випускники Віденського університету
- Викладачі Віденського університету
- Українці Німеччини
- Випускники Страсбурзького університету
- Викладачі Страсбурзького університету
- Українці Праги
- Українці Хорватії
- Персоналії:Рієка
- Померли в Празі
- Поховані в Празі
- Дійсні члени НТШ
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Люди на марках
- Люди на монетах України
- Науковці, іменем яких названо премії НАН України
- Великі українці