Скуратівський Василь Тимофійович: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [неперевірена версія] |
БТП (обговорення | внесок) →Творчий доробок: #1Lib1Ref |
БТП (обговорення | внесок) →Творчий доробок: #1Lib1Ref |
||
Рядок 71: | Рядок 71: | ||
|language=українською |
|language=українською |
||
|isbn=978-617-581-231-0 |
|isbn=978-617-581-231-0 |
||
}}</ref> яка витримала не одне видання і викликала хвилю зацікавлення народознавством у країні. Далі виходили у світ інші книги: «Покуть», «Погостини», «Святвечір», «Місяцелік», «Русалії», «Кухоль меду», «Я сам про себе розкажу» та інші. |
}}</ref> яка витримала не одне видання і викликала хвилю зацікавлення народознавством у країні. Далі виходили у світ інші книги: «Покуть», «Погостини», «Святвечір», «Місяцелік», «Русалії», «Кухоль меду», «Я сам про себе розкажу» та інші.<ref>{{Cite book |
||
|title=Українські та зарубіжні письменники : Розповіді про життя та творчість |
|||
|last=. Більчук |
|||
|first=М. |
|||
|year=2007 |
|||
|publisher=Підручники і посібники |
|||
|location=Тернопіль |
|||
|pages=151–152 |
|||
|language=українською |
|||
|isbn=978-966-07-0957-7 |
|||
}}</ref> Всього за життя письменника було видано понад 20 книг. |
|||
Скуратівський пропагував традиційну культуру, обряди. Був ініціатором започаткування уроків народознавства у школах, одним із організаторів фестивалів: [[Котилася торба (фестиваль)|«Котилася торба»]] (дитячі ігри), [[Коляда (фестиваль)|«Коляда»]] (новорічні та різдвяні традиції), [[Берегиня (фестиваль)|«Берегиня»]] (міжнародний фестиваль фольклору). Організував та проводив багаторічну народознавчу експедицію [[Чумацькими шляхами (експедиція)|«Чумацькими шляхами»]]. З [[1992]] року започаткував та видавав народознавчий часопис [[Берегиня (часопис)|«Берегиня»]][http://www.berehynya.iatp.org.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071012222230/http://www.berehynya.iatp.org.ua/ |date=12 жовтня 2007 }}. |
Скуратівський пропагував традиційну культуру, обряди. Був ініціатором започаткування уроків народознавства у школах, одним із організаторів фестивалів: [[Котилася торба (фестиваль)|«Котилася торба»]] (дитячі ігри), [[Коляда (фестиваль)|«Коляда»]] (новорічні та різдвяні традиції), [[Берегиня (фестиваль)|«Берегиня»]] (міжнародний фестиваль фольклору). Організував та проводив багаторічну народознавчу експедицію [[Чумацькими шляхами (експедиція)|«Чумацькими шляхами»]]. З [[1992]] року започаткував та видавав народознавчий часопис [[Берегиня (часопис)|«Берегиня»]][http://www.berehynya.iatp.org.ua] {{Webarchive|url=https://web.archive.org/web/20071012222230/http://www.berehynya.iatp.org.ua/ |date=12 жовтня 2007 }}. |
Версія за 10:52, 26 лютого 2024
Василь Тимофійович Скуратівський | ||||
---|---|---|---|---|
Псевдонім | Древлянський, В. Т., Васильчук В. Т., Тимощук В. С. | |||
Народився | 25 жовтня 1939 Великий Ліс, Мединівська сільська рада, Чоповицький район, Житомирська область, Українська РСР, СРСР[1] | |||
Помер | 16 грудня 2005 (66 років) Київ, Україна | |||
Поховання | Берковецьке кладовище | |||
Країна | ||||
Діяльність | народознавець, журналіст | |||
Сфера роботи | література[2], видавнича справа[2] і етнографія[2] | |||
Мова творів | українська | |||
Magnum opus | «Берегиня» | |||
Премії | Золоте перо, імені Павла Чубинського | |||
| ||||
Василь Тимофійович Скураті́вський (25 жовтня 1939 — 16 грудня 2005) — український народознавець, письменник, видавець. Одним із перших у новітній Україні видав народознавчу книгу «Берегиня».
Біографія
Народився на глухому поліському хуторі Забуда, пізніше переселеному до села Шевченкове (пізніше Великий Ліс) на Житомирщині.[3] Ця подія відбулася восени 1939 року між святом Покрови (14 жовтня) та Змитра (Дмитра, 8 грудня), коли точно — батьки призабули, а в посвідченні про народження паспортистка записала 25 жовтня 1939 року.
Батько — Тимофій Якович Скуратівський (1898–1981), мати — Мотрона Антонівна Скуратівська (1900–1978), обоє селяни. Батько був знаним на селі столяром, виготовляв діжки, скрині, ліжка, вулики та інше. Для власних потреб розробив і виготовив дерев'яну медогонку, яка нині перебуває в експозиції Переяславського музею народної архітектури та побуту (хата-музей бджільництва). У родині було п'ятеро дітей, однак вижило двоє: старша сестра Ольга та найменший і єдиний син Василь.
З дитинства любив читати. У 13 років вирішив стати письменником, написав першого вірша і надіслав до районної газети. Відповідь не забарилась — порадили більше читати і краще вивчати рідну мову та літературу. Однак хлопець був настирливим і продовжував надсилати до редакції нові свої вірші, байки, замальовки, дописи. З часом їх почали друкувати.
Після закінчення школи у 1959 році, працював кілька місяців коректором у народицькій районній газеті, і тільки з'явилась можливість, перейшов на журналістську роботу до олевської райгазети «Колгоспник Олевщини». По трьох роках роботи звільнився і поїхав шукати долі в Сибіру. Працював у тайзі на заготівлі живиці, кілька місяців вчився на розмітчика в Іркутську, коли знайшов журналістську роботу, переїхав до Усть-Кута. Загалом у Сибіру перебував півтора року.
Повернувшись до України, продовжив журналістську роботу в різних газетах українського Полісся (Народичі, Радомишль, Олевськ, Житомир, Київ), працював у Немішаєвському сільгосптехнікумі.
У 1964 закінчив Московську заочну школу журналістики, 1967 р. вступив на навчання до Київського державного університету ім. Т. Г. Шевченка на факультет журналістики.
З 1969 року працював редактором у журналі «Народна творчість та етнографія». З 1970 року з'являються у періодиці перші статті на народознавчу тематику. Згодом розпочинає роботу над науковою монографією про традиційне пасічництво.
У липні 1973 року викликають до КДБ у справі Василя Овсієнка, відтоді перебуває під наглядом спецорганів.
Помер 16 грудня 2005 року. Похований в Києві на міському Берковецькому кладовищі.
Творчий доробок
Визнання приходить під час публікації першого циклу народознавчих матеріалів «Зелене полум'я сосни» у газеті «Молодь України» (1983), далі продовжив публікації у виданнях «Сільські вісті», «Культура і життя», «Пам'ятки України», «Наука і суспільство».
1987 року виходить книга «Берегиня»,[4] яка витримала не одне видання і викликала хвилю зацікавлення народознавством у країні. Далі виходили у світ інші книги: «Покуть», «Погостини», «Святвечір», «Місяцелік», «Русалії», «Кухоль меду», «Я сам про себе розкажу» та інші.[5] Всього за життя письменника було видано понад 20 книг.
Скуратівський пропагував традиційну культуру, обряди. Був ініціатором започаткування уроків народознавства у школах, одним із організаторів фестивалів: «Котилася торба» (дитячі ігри), «Коляда» (новорічні та різдвяні традиції), «Берегиня» (міжнародний фестиваль фольклору). Організував та проводив багаторічну народознавчу експедицію «Чумацькими шляхами». З 1992 року започаткував та видавав народознавчий часопис «Берегиня»[1] [Архівовано 12 жовтня 2007 у Wayback Machine.].
Пам'ять
26 жовтня 2019 в місті Малині відбувся I-й Всеукраїнський літературно-мистецький фестиваль імені Василя Скуратівського «До Василя!».[6][7]
Відзнаки
За журналістку та літературну роботу нагороджений преміями:[8]
- Золоте перо,
- імені Островського,
- імені Чубинського
- кількома міжнародними преміями.
Висувався на здобуття Шевченківської премії.
Примітки
- ↑ Скуратівський Василь Тимофійович
- ↑ а б в Czech National Authority Database
- ↑ Кодлюк, Я.; Одинцова, Г. (2006). 120 розповідей про письменників (українською) . Київ: Наш час. с. 132–134. ISBN 966-8174-10-0.
- ↑ Пасічник, М. (2014). Письменники Житомирщини. Кн. 2 (українською) . Житомир: Рута. с. 324—329. ISBN 978-617-581-231-0.
- ↑ . Більчук, М. (2007). Українські та зарубіжні письменники : Розповіді про життя та творчість (українською) . Тернопіль: Підручники і посібники. с. 151—152. ISBN 978-966-07-0957-7.
- ↑ Відвідали І Всеукраїнський літературно-мистецький фестиваль "До Василя! ". web.archive.org. 27 листопада 2019. Архів оригіналу за 27 листопада 2019. Процитовано 7 червня 2022.
- ↑ Підсумки 1-го Всеукраїнського літературно-мистецького фестивалю імені Василя Скуратівського «До Василя!» – Еліта. web.archive.org. 8 листопада 2019. Архів оригіналу за 8 листопада 2019. Процитовано 7 червня 2022.
- ↑ Хто є хто на Житомирщині. Видатні земляки (українською) . Київ: ДП Такі Справи. 2001. с. 101. ISBN 966-7953-02-5.
Джерела
- Перші Народознавчі студії імені Василя Скуратівського
- Круглий стіл «Народознавча спадщина Василя Скуратівського й питання відродження української народної культури»
- Скуратівський Василь Тимофійович
- Хата. Василь Скуратівський
- Василь Скуратівський [Архівовано 10 січня 2015 у Wayback Machine.]
- Молодико В. На добру пам'ять співцеві зелених струн [Архівовано 25 грудня 2014 у Wayback Machine.]
- Рудаков М. І. Автографи майстрів./ — К. : Міжнародний доброчиний фонд «Українська хата», 2005. — 128 с.: фотогр. — ISBN 966-7025-05-5
|