Тимко Падура: відмінності між версіями
[неперевірена версія] | [неперевірена версія] |
БТП (обговорення | внесок) →Життєпис: #1Lib1Ref |
БТП (обговорення | внесок) →Життєпис: #1Lib1Ref |
||
Рядок 57: | Рядок 57: | ||
}}</ref>На засіданні, між іншим, порушувалося питання доречності незалежності «Малоросії» — Падура був доповідачем на цю тему<ref>{{Cite news|title = Гнатюк В. "Падура, Рилеєв i декабристи", стаття, 1928 // у збірнику "Українські декабристи чи декабристи на Україні?". Рух декабристів очима істориків 1920-х років [Текст] : [зб. наук. публ.] / Михайло Грушевський [та ін.] ; [упорядкув., вступ. ст. та прим.: Григорія Казьмирчука, Юрія Латиша]. — К. : ЛОГОС, 2011. — 195 с. — 300 екз. — ISBN 978-966-171-357-3|url = http://chtyvo.org.ua/authors/Hnatiuk_Volodymyr/Padura_Ryleiev_i_dekabrysty/|accessdate = 2015-07-07|language = ru}}</ref>. |
}}</ref>На засіданні, між іншим, порушувалося питання доречності незалежності «Малоросії» — Падура був доповідачем на цю тему<ref>{{Cite news|title = Гнатюк В. "Падура, Рилеєв i декабристи", стаття, 1928 // у збірнику "Українські декабристи чи декабристи на Україні?". Рух декабристів очима істориків 1920-х років [Текст] : [зб. наук. публ.] / Михайло Грушевський [та ін.] ; [упорядкув., вступ. ст. та прим.: Григорія Казьмирчука, Юрія Латиша]. — К. : ЛОГОС, 2011. — 195 с. — 300 екз. — ISBN 978-966-171-357-3|url = http://chtyvo.org.ua/authors/Hnatiuk_Volodymyr/Padura_Ryleiev_i_dekabrysty/|accessdate = 2015-07-07|language = ru}}</ref>. |
||
Мешкав на дворах [[магнат]]ів ([[Потоцькі|Потоцьких]], [[Сангушки|Сангушків]], [[Жевуські|Жевуських]]) як поет-резидент. |
Мешкав на дворах [[магнат]]ів ([[Потоцькі|Потоцьких]], [[Сангушки|Сангушків]], [[Жевуські|Жевуських]]) як поет-резидент.<ref>{{Cite book |
||
|title=Європейська Житомирщина : український вимір. Національно-визвольні змагання українців : постаті, події, міста та села : історико-кроаєзнавчий та біографічний словник 555 статей-гасел |
|||
|last=Мокрицький |
|||
|first=Г. |
|||
|last2=Кондратюк |
|||
|first2=Р. |
|||
|year=2017 |
|||
|publisher=Волинь |
|||
|location=Житомир |
|||
|pages=107 |
|||
|language=українською |
|||
|isbn=978-966-690-211-8 |
|||
}}</ref> |
|||
Брав участь у [[Листопадове повстання (1830—1831)|Листопадовому повстанні 1830—1831]], бився в загоні [[Вацлав Северин Жевуський|Вацлава Жевуського]], свого особистого приятеля, якому Падура присвятив свою поезію «Золота борода». Впродовж 1830—1832 років був ув'язнений царською владою. |
Брав участь у [[Листопадове повстання (1830—1831)|Листопадовому повстанні 1830—1831]], бився в загоні [[Вацлав Северин Жевуський|Вацлава Жевуського]], свого особистого приятеля, якому Падура присвятив свою поезію «Золота борода». Впродовж 1830—1832 років був ув'язнений царською владою. |
Версія за 13:51, 10 березня 2024
Тимко Падура | |
---|---|
Тимко Падура | |
Ім'я при народженні | Tomasz Padurra |
Народився | 21 грудня 1801 (2 січня 1802)[1] Іллінці, Київська губернія, Російська імперія[1] |
Помер | 8 (20) вересня 1871[1] (69 років) Козятин, Козятинська волость, Бердичівський повіт, Київська губернія, Російська імперія |
Поховання | Махнівка |
Країна | |
Діяльність | поет, композитор, лютніст, string player |
Галузь | поезія[2] і музика[2] |
Відомий завдяки | поет, композитор-мелодист, торбаніст |
Alma mater | Кременецький колегіум |
Знання мов | польська[2] і українська[2] |
Magnum opus | Гей, соколи |
Конфесія | католик |
Тимко́ Паду́ра (пол. Tomasz Padurra, також Тиміш Падура, Томаш Падура, Tymko Padura; 21 грудня 1801 — 8 (20) вересня 1871) — українсько-польський поет, композитор та торбаніст. Автор низки пісень про козаків.
Нащадок дрібношляхетської родини (батьківській герб Сас й по матері герб Задора[3]), що відбилося на його світогляді. Як польський патріот наполягав на необхідності спільної боротьби поляків та українців за незалежність. Був співцем козаччини, популяризував український фольклор та музику[4].
Життєпис
Народився в Іллінцях Київської губернії (нині Вінниччина), його батько був брацлавським комірником. По закінченні Іллінецької парафіяльної школи та вінницької гімназії (1820) вступив до Кременецького ліцею, який закінчив 1825 року.
На початку 1825 р. Падура брав участь у спільному з'їзді польського «Патріотичного товариства» («Narodowe Towarystwo Patriotyczne») та декабристів у Житомирі. [5]На засіданні, між іншим, порушувалося питання доречності незалежності «Малоросії» — Падура був доповідачем на цю тему[6].
Мешкав на дворах магнатів (Потоцьких, Сангушків, Жевуських) як поет-резидент.[7]
Брав участь у Листопадовому повстанні 1830—1831, бився в загоні Вацлава Жевуського, свого особистого приятеля, якому Падура присвятив свою поезію «Золота борода». Впродовж 1830—1832 років був ув'язнений царською владою.
Після поразки повстання мешкав у своєму маєтку Махнівці біля Бердичева. Був вихователем синів Піюса Борейка з Пикова. Брав участь у панславістичному з'їзді в Празі (1848) делегатом від Польщі. Помер у Козятині, похований у Махнівці (нині село Козятинського району Вінницької області).[8]
Як поет перебував під впливом українського фольклору, творів Юліана Нємцевича, Джорджа Гордона Байрона, Оссіана (див. Джеймс Макферсон). Період його найбільшої творчої активності припадає на кінець 20-х — початок 30-х років XIX ст. Довгий час його твори поширювалися лише в рукописах, що не завадило їх значному впливові на українську літературу як у Наддніпрянщині, так і в Галичині. Імовірно, перша друкована публікація (вірш «Козак») — у тексті «Граматики руської» Йосипа Левицького (Львів, 1830, німецькою мовою). Пізніше Падура публікував цей вірш у значно переробленому вигляді.
Твори українською мовою Падура писав латинкою. Першу окрему публікацію — «Pienia Tomasza Padury» — було здійснено без дозволу автора у Львові 1842 року. Її не можна вважати автентичною, бо до її складу ввійшли не тільки неавторизовані, перекручені тексти, а й низка творів, що взагалі належали іншим авторам.
За власною авторською редакцією вийшла збірка «Ukrainky Tymka Padury» (Варшава, 1844, містила 13 поезій та музичних партитур). Уже після смерті автора у Львові вийшли «Pyśma Tymka Padurry. Wydanie posmertne z awtohrafiw» (1874) — повне зібрання його поетичних та прозових творів, у якому поруч з усіма текстами українською мовою (теж у латинській транскрипції) подавалися їхні переклади польською.
У своїх піснях та думах Падура висловлював захоплення козацькою старовиною, при цьому нарівні з козакофільськими тенденціями відчутна слов'яно- та полонофільська концепція історії України («Від Балтика до Горбат / Якесь желізне плем'я / З леміша кує булат / І носить слов'ян ім'я» — з вірша «Лейстровий»).
До деяких своїх текстів Падура сам складав мелодії, завдяки чому вони ставали народними піснями (їхній популяризації сприяв і сам автор, мандруючи по селах переодягненим «дідом»). Професійні композитори, як польські (Кароль Ліпінський), так і українські, також звертали увагу на твори Падури: так, «Лірника» поклав на музику Микола Лисенко. Пісні Падури виконував торбаніст Григорій Відорт (теж приятель Вацлава Жевуського).
Писав також польською мовою, що дає підстави зарахувати його до так званої «української школи» польської літератури. Певний час вважалося, що він є автором пісні «Hej, sokoły» (її мелодію, зокрема, використано в фільмі Єжи Гоффмана «Вогнем і мечем»), але, як встановили польські дослідники цю пісню написав польський композитор Мацей Каменський[9]. Говорив сам про себе: «Міцкевич великий поет, але хто його знає, а мене співає ціла Польща і Україна».
Тимко Падура перекладав українською мовою поему Адама Міцкевича «Конрад Валленрод».
Після смерті поета, 20 вересня 1871 року в містечку Козятині, Бердичівського повіту, Київської губернії, Валерій Пржиборовський звернувся до його товариша Маріана Васютинського, (в домі якого поет в останні часи прожив та помер), з проханням розповісти відомості про Падуру, необхідні для критичної оцінки літературної діяльності поета. Васютинський виконав прохання.
Твори
- Збірка «Українки», вірш «Козак»
Закотився місяць в хмари,
Свище буря по горах,
Посунулись нічні мари
Проспатися в чагарах.
Тяжко тепер лебедьовіЗадрімати з берегами;
Ревуть хвилі на Дніпрові
Під желізними стовпами.
Але наш козак не трус,Схопив шаблю, бурку здув,
Подивився, скрутив вус,
Сів на чайку та й дмухнув.
На далеке бережеПіна з весла полетить…
Нехай ся той стереже,
Кого птах сей заглядить!
Його сльоза не спиняє,Він не любить лесних слов,
Що там в небі, те не знає,
А на землі знає — кров.
Довгі моря, темні пущіЧули голос: гурра-га!
Коли рідне дитя пущі
Підлетіло на врага.
Коли ж козак пана знав,Звідки бог в ня душу вніс:
З чоловіка птахом став,
Бо в стремені кінськім зріс.
В степу має ріст і вік,Як степ дикий обичай;
Його багатств малий лік:
Кінь, ратище і нагай.
Цілим їдлом — з хліба крушка,Ціла втіха — сумний спів,
Пуща — ліжком, дерн — подушка,
Одежею — звір з степів.
Сам, як дикий син природи,Де покаже мстиву твар,
Красять землю, красять води
Крові річки і пожар.
На конику день і нічГонить вітри, як могол;
Його панством — мати Січ,
Списа — скипетр, кінь — престол.
Не для ліків вже та близнь,В котрій спису напував,
Бо сам любить кінчать жизнь,
Якби душу чорт схватав!
На природи маєстатіТільки славі б'є поклон,
Любва в серці, а в булаті
Своїх діїв чтить ікон.
А кому ж то піснь несутьЛісів луни, хвилів шум,
І з повитку учать нут
Богатирських предків дум?..
Від чиїх же то могилВночі жалібний пугач
Розкидає своїх крил
По пустинях сумний плач?
Ще той вітер повіває,Що бунчуки колисав!..
Ще пил сокіл з хмар змітає,
Що з-під копит вилітав!..
1828, Самара за Дніпром[10]
Вшанування пам'яті
- У Львові є вулиця Тимка Падури.
- У Козятині названо провулок на честь Тимка Падури.
- 30 червня 2016 року в Іллінцях на будівлі музичної школи встановлено пам'ятну таблицю на честь Тимка Падури[11][12].
Примітки
- ↑ а б в г Лященко А. И. Падура, Тимко // Русский биографический словарь / под ред. А. А. Половцов — СПб: 1902. — Т. 13. — С. 111–112.
- ↑ а б в г Czech National Authority Database
- ↑ Равита Ф. (Гавронський Ф.) Фома Падурра (Критический очерк) // Киевская старина. — 1889. — Т.26. — № 9. — С.727-751.
- ↑ В. Гнатюк Тимко Падура в українському історично-культурному процесі // Червоний шлях: громадсько-політичний і літературно-науковий журнал. — Харків: Державне видавництво України, 1927. — № 12 (57) (грудень). — 220 стор.: сс. 145—154
- ↑ Костриця, М. Ю. (2005). Постаті землі Бердичівської : історико-краєзнавчі нариси. Т.1 (українською) . Житомир: Косенко. с. 239—241. ISBN 966-8123-36-0.
- ↑ Гнатюк В. "Падура, Рилеєв i декабристи", стаття, 1928 // у збірнику "Українські декабристи чи декабристи на Україні?". Рух декабристів очима істориків 1920-х років [Текст] : [зб. наук. публ.] / Михайло Грушевський [та ін.] ; [упорядкув., вступ. ст. та прим.: Григорія Казьмирчука, Юрія Латиша]. — К. : ЛОГОС, 2011. — 195 с. — 300 екз. — ISBN 978-966-171-357-3 (рос.). Процитовано 7 липня 2015.
- ↑ Мокрицький, Г.; Кондратюк, Р. (2017). Європейська Житомирщина : український вимір. Національно-визвольні змагання українців : постаті, події, міста та села : історико-кроаєзнавчий та біографічний словник 555 статей-гасел (українською) . Житомир: Волинь. с. 107. ISBN 978-966-690-211-8.
- ↑ Знайшли могильну плиту автора пісні "Гей, соколи!". Gazeta.ua. 13 вересня 2016. Процитовано 6 жовтня 2016.
- ↑ https://bibliotekapiosenki.pl/utwory/Zal_(muz_Maciej_Kamienski)
- ↑ Тимко Падура - Запорожець. www.myslenedrevo.com.ua. Процитовано 8 червня 2021.
- ↑ Віонницьке історичне товариство. Facebook. 3 липня 2016. Процитовано 24 грудня 2016.
- ↑ У Іллінцях на стіні музичної школи відкрили меморіал пам'яті Тимка (Томаша) Падури. 20 хвилин. 3 липня 2016. Процитовано 24 грудня 2016.
Джерела
- Гончарук М. Коментарі // Українські поети-романтики. — К. : Наукова думка, 1987. — С. 546—548.
- Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. — Париж — Нью-Йорк : Молоде життя, 1955—1995. — ISBN 5-7707-4049-3. — Т. 5. — С. 1922.
- Любченко В. Падура Тимко // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2011. — Т. 8 : Па — Прик. — С. 19—20. — ISBN 978-966-00-1142-7.
Посилання
- Падура // Українська музична енциклопедія. — Київ: Інститут мистецтвознавства, фольклористики та етнології імені М. Т. Рильського НАН України, 2018. — Том 5: ПАВАНА — «POLIКАРП». — С. 39-40
- Падура Тимко // Шевченківська енциклопедія: — Т.4:М—Па : у 6 т. / Гол. ред. М. Г. Жулинський.. — Київ : Ін-т літератури ім. Т. Г. Шевченка, 2013. — С. 757.
- Падура Тимко // Українська мала енциклопедія : 16 кн. : у 8 т. / проф. Є. Онацький. — Буенос-Айрес, 1962. — Т. 5, кн. X : Літери Ол — Пер. — С. 1274. — 1000 екз.
- Українки з нотами Тимка Падури (пол.)
- Співи Тимка Падури (пол.)
- Ф. Равита. Фома Падурра (Критический очерк) // Киевская старина. — 1889. — Т.26. — № 9. — С. 727-751.
- Вінницький інформаційний портал
- Тетяна Землякова. Тимко Падура: польський кобзар із українським серцем
- Ганна Черкаська. Пісню «Гей, соколи!» знають усі. А її автора?
- Ганна Черкаська. Хто ж той сокіл. UAHistory.
- WIEM, darmowa encyklopedia (пол.).
- Bożena Cisek. Komentarz[недоступне посилання з липня 2019] (пол.).
|
- Народились 2 січня
- Народились 1802
- Уродженці Іллінців
- Померли 20 вересня
- Померли 1871
- Померли в Козятині
- Учні Крем'янецького ліцею
- Українські поети ХІХ століття
- Українські композитори
- Польські поети
- Українська школа в польській літературі
- Українофільство
- Торбаністи
- Люди, на честь яких названо вулиці
- Поховані в Козятинському районі
- Українська латинка